68 



Som det nu är öfver 40 år sedan jag var vid Hvaltorp, minnes 

 jag föga om besöket där, så mycket mer som jag aldrig särskildt 

 sysslat med gräsen. Jag vill minnas, att jag genom folket i gården 

 fick veta, hvar Stipa växte. Jag tror, att det var på en åker-ren 

 och att det lilla, som fanns, var nedtrampadt, så att det var svårt 

 att få ett någorlunda skapligt ex. Jag kommer säkert ihåg, att det 

 inne i stugan fanns hängande på ena väggen ^till vänster, då man 

 kom in) ett par rätt stora vippor (»blomkvastar») af Stipa. — Att 

 jag skulle tagit den där vid gården inplanterad, tror jag icke. Od- 

 lade växter föraktade både jag och andra skolpojkar på den tiden.» 



Själfva årtalet för Siipns totala försvinnande, vare sig nu detta 

 skett genom bortplockning eller kalottens ytterligare kringskärande, 

 torde bli svårt att fastställa. Troligen ligger det icke långt efter 

 1864, då ju de sista Å7/jDa-tufvorna redan voro fåtaliga och illa åt- 

 gångna. Bonden på gamla Åkarpsgården, dit nu som nämndt Go- 

 kullen hör, kände mycket väl till att >^Sii])(ipcnnata» (båda namnen 

 hade sammansmält till ett) en gång hade växt därstädes. Han var 

 nu en medelålders man, men hade aldrig sett växten på Gokullen. 

 De flesta herbarie-exemplar efter upplöjningstiden, som äro eliket- 

 terade för Valtorp, härstamma nog från tufvan i Ingelstorpsträd- 

 gården. 



Öf versiktaf Stipa-samhällenas sammansättning" och ställning" 

 inom den europeiska och skandinaviska vegetationen. 



De tre .S///>a-lokalernas vegetation kan i korthet skisseras som en 

 Dhudes (I p. 42) »Trockne Hiigel-Triftformation (der Boden zusam- 

 menhängend mitSlauden, eingestreuten Halbsträuchern und Gräsern, 

 stellenweise mil Gebiisch bedeckt>;). Närmare bestämdt beteckna 

 vi den i anslutning till SEUNANOEii (1900 p. 29 — 04) och Hult (I p. 218) 

 som en örtbacke, stadd i öfvergång till elt lörnsnår. Ingendera af 

 dessa kan under nuvarande klimatiska förhållanden annat än som 

 eddfoidcr ' bestå som elt fullt naturligt växtsamhälle inom den 



' ScHi.Mi-KK skiljer (p. 17(5) som bekaiil i);i två forinationsj^riippcr: »dic klima- 

 tischen öder Gebietsformationcii, dereii Vegetatioiischarakkr diircli die Hj^dronieteore 

 beherrseht und die edapiiischen öder Standortsforiiiationen, wo derselbe in erster 

 Linie durch die IJodenbeschairenheit bedingt ist.» I anslutning till termen eda/isl: 

 (af k'')a^og, mark) formation skulle jag med namnet edufoider vilja beteckna de små 

 fläckar med afvikatide vegetation, bvilka, framkallade af lokala olikbeter i markens 

 beskaffenhet, förekomma i större växtsamhällen vare sig af klimatisk eller edafisk 

 natur, och hviika just genom sin lokala, stundom äfven rent tillfälliga natur ej 

 lämpa sig att benämnas efter samma prineijjer som de relativt stora växtsamhällen, 

 af hviika de äro omgifna. Flera dylika edafoider skola i det följande behandlas och 

 diskuteras. — Ordet kan äf\en användas som adjektiv. 



