80 



omfattande siluren och de kalkhaltiga moränerna S om Falbygden, 

 och ett i de lägre dehirna af Kristiania och Hammar stift. Ett par 

 förekomster från Västeråstrakten, den ena redan uppgifven af Linnés 

 lärjunge Hall (Wahlenberg p. 375), äro alldeles outredda till sin 

 natur. 



Dracoccphahim växer på torra backar och fält med varm grund, 

 älskar öppet läge, men kan äfven ingå i skogar; förekommer såväl 

 på de ryska stäpperna som i bergstrakter högt öfver hafvet till- 

 sammans med en subalpin vegetation. I Sverige växer den »locis 

 apricis exsuccis» (Wahlenberg p. 375) och i Norge »isser paa 

 Skiferl)und, paa torre Bakker og Skovenge mellem Krat, h. o. h. 

 og ofte i Miiengde» (Blytt p. 728). 



Prunella grandiftora. En syd- och mellaneuropeisk växt, hvilken 

 som stäppväxt (Areschoug p. 17) går öster om Ural. Nordgränsen 

 går genom mellersta Rj^ssland fram till Livland. Den går i Tysk- 

 land fram till Östersjöländerna, men gränsen böjer i Mecklenburg 

 af mot SV, så att Holland, Belgien och Storbritannien komma utan- 

 för densamma. — Ofvan denna linje komma 4 små fält i södra 

 Skandinavien: Gotland, där den är vanlig från Fårö ner till Vamb- 

 lingbo (Johansson p. 146), Öland »knappt norr om Borgholm; men 

 desto allmännare och ymnigare därifrån söderut, äfven på Alfvaren» 

 (Sjöstrand p. 201^ — 202), Västergötland på och S om siluren, dock 

 sällsyntare än föregående, samt Jylland »Paa Kalkbakkcr, sjclden 

 i Dybdals bakker ved Aalborg!» (Lange p. 455). 



Prnnelht (/randiflord älskar mycket torra och varma lokaler. Den 

 förekommer pa sådan mark, såväl där verkliga ängssamhällen, t. ex. 

 Carex Immil is4ormationen i Alpernas östligaste utlöpare (Kerner 

 p. 231 — 232), kunnat sammansluta sig, som i gles solbränd alfvar- 

 vegetation. Den ingår dock äfven i ängsvegetationen mellan busk- 

 snår och löfängsartade formationer, så t. ex. i Westpreussen (Scholz 

 p. 193 och 250). I Sverige torde en ej liten del af dess förekomst- 

 areal vara alfvarmark, en annan del örtbackar. 



P<)lij(/(il(i comosd företer också den typen af en rysk-asiatisk form, 

 hvars öfre gräns i västra Europa sjunker mot NV. Utbredningen 

 går från Kamtschatka fram till Östersjön genom södra och mellersta 

 Ryssland upp till Karclia olonel.sensis i Finland (Herb. Mus. feniL 

 p. 66) och fram till alla Östersjöj)rovinserna ut till Ösel. I Tysk- 

 land är den allmänt utbredd till linjen Pommern — Harz, men blir 

 därofvan sällsynt, ehuru enstaka lokaler finnas i Belgien och Hol- 

 land. I Frankrike växer den i bergstrakterna (Areschoug p. 56) 



