(10) 



iiarfämncn och garfsyror, pyron-, xanton- och flavongnippen, ghikosidcr. 

 ierpener och kamferarter, fylosteriner och karotener. hariscr, öfriga alicyk- 

 liska växtämnen, alkaloidcr, alifatiska aminer samt pnringnippen. amino- 

 syror och polypeptider. ägghviteämnen. kromatoforernas och cellsaftens färg- 

 ämnen. siHifvelhaltiga växtämnen, vä.vternas asklyestandsdelar. Pa hvarje 

 grupp upptager lörf. de kemiska karakteristika och de väsentliga fram- 

 ställningsmetoderna, hvarjämte arbetet utmärkes af en viss relativ full- 

 ständighet med afseende på de upptagna ämnenas omnämnande. En om- 

 ständighet, som förökar arbetets värde, är de flitiga literaturhänvisningar 

 författaren gifvit: man skulle t. o. m. kunnat önska dem ännu rikare, 

 speciellt kanske för hvarje kapitel en kort förteckning öfver de viktigaste 

 äldre och nyare arbeten, som behandla ämnet. Literaturhänvisningarna 

 gå fram till året 1907, hvadan arbetet kan sägas vara up to date». 



Af stort intresse för hvarje botanist äro framför allt fett-, kolhydrat- 

 och ägghvitegrupperna, där genom de senaste årtiondenas glänsande syn- 

 teser växtkemien tilldragit sig allmän uppmärksamhet. Del I afslutas af 

 tre register: autorsregister, sakregister och växtnamnsregister. 



Då undertecknad icke är fackman på det kemiska området, vill jag 

 icke inlåta mig på någon detaljgranskning af själfva de kemiska data. 

 Men i ett annat afseende tror jag mig böra göra en invändning, ehuru 

 jag förutser, att en diskussion om frågan är lönlös, bl. a. därför att jag 

 för deduktionen af min mening skulle behöfva minst lika många sidor 

 som de rader, hvilka här stå mig till buds. När författaren börjar sin 

 inledning med dessa ord: »Redan nu kan växtfysiologien sägas vara 

 identisk med växtkemi', så tror jag icke att författaren får alla med sig. 

 Det program, som detta inledningskapitel innebär, är föröfrigt icke nytt: 

 i midten af 1800-talet var det kanske mest en vogue och gick under namn 

 af den naturvetenskapliga materialismen med mottot »kraft och materia». 

 I den läran är jag och alla jämnåriga uppfostrad genom populärliteratur, 

 läroböcker och föreläsningar. Att programmet icke dess mindre innebär 

 en lika optimistisk som utopisk orimlighet, synes mig numera, efter långa 

 år. själf klart. Utgängsjjunkten för hvarje betraktelse i den vägen synes 

 mig kunna formuleras sa: All omedelbar erfarenhet är psykisk. Denna 

 sats synes mig axiomatisk. Antages den, är det klart, att »kraft och 

 materia-' eller, som det modernare heter, »energi och materia» d. v. s. 

 fysikens och kemiens grund begre])p, icke äro omedelbara erfarenheter, 

 utan genom abstraktion framsprungna begrepp. Att framställa de biolo- 

 giska fenomenen som en summa af fysiska och kemiska fenomen inne- 

 bär från denna utgångspunkt en omöjlighet. Härmed följer emellertid 

 icke nödvändigheten att i den fysiologiska forskningen återinföra »///s- 

 kraflen*. .Så länge man söker med naturvetenskapliga abstraktioner som 

 vetenskapliga hjälpmedel, skall man naturligtvis icke i den Icfvande na- 

 turen finna annat än fysiska och kemiska krafter» och aldrig en > lifs- 

 kraft-. 



För alt om möjligt belysa min tankegång tar jag följande exempel. 

 Antag, att jag ser en röd färg. Detta röda är en förnimmelse hos mig, 

 tillhör alltså min psyke. Om en annan person ser samma röda färg, är 

 den fortfarande en förnimmelse ocli tillhör under rubriken rödförnini- 



