(12) 



händelser i föreligf^ande del — icke öfvat något intlytande på framställ- 

 ningen, ungefär så som t. ex. IMorse-telegrafen hvarken blir bättre eller 

 sämre, om elektriciteten ui^pfattas som ett eller två lluida eller som 

 något annat. 



Del II, som skall behandla de kapitel af den fysikaliska kemien, som 

 varit särskildt fruktbärande på fysiologiskt område, är under tryckning 

 och torde utkomma under nästa månads lopp. Vi veta ju t. ex. hur 

 osmosens lagar för kännedomen om ämnesomsättningen mellan cellerna 

 äro af största betydelse, hur serumterapiens forskningsfält under sista 

 årtiondet blifvit skarpt belyst från den moderna fysiko-kemiens sida. 



För botanisten, för läraren i kemi och biologi, för farmaceuten och 

 för alla biologiskt intresserade i öfrigt är professor Eulers bok ett som 

 lektyr och uppslagsbok synnerligen välkommet arbete på ett område, där 

 vi förut saknat hvarje sammanfattande framställning. 



K mil Jiohlin. 



H. W. Arnell und C. Jensen, Die Moose des Sarekgebietes. Erste 

 Abteilung. — Naturwissenschaftliche Untersuchungen des Sarekgebirges 

 in Schwedisch-Lappland, geleitet von Dr A. Hamberg. III. Botanik. 

 Lief. 2. S. 71—132. 1907. C. E. Fritze, Stockholm. R. Friedländer 

 & Sohn, Berlin. 



Som bekant ansågs till 1879 Sulitälma för Sveriges högsta berg, till 

 dess man 60 km. ono. därom påträffade ett bergland af 20 kvadrat- 

 kilometers utbredning och med liera höga toi)j)ar, af livilka Sarektjåkko 

 är den högsta. ^ I detta okända och storartade fjäll-land påbörjade dr 

 A. Hamberg 1895 naturvetenskapliga studier, som sedan med biträde af 

 andra forskare utsträcktes till nästan alla naturvetenskapliga områden. Så- 

 lunda blefvo lekt. H. W. Arnell och apotekaren C. Jensen 1902 inbjudna 

 att deltaga i en exi)edition till nämnda fjällområde. Ur författarnes in- 

 tressanta afhandling, som omfattar Hepatica' (af Arnell) och Sphagnaceiv 

 (af Jenseni, nui följande meddelas. 



Af Sarekområdets talrika berg nå tlera en höjd af omkring 2 000 meter. 

 De afbrytas af trånga dalgångar och sumpiga högland med tjällbäckar, 

 rikligt vattnade af topparnas väldiga snömassor. Bergarten är kiselhaltig 

 och utgöres af amfibolit, granit och gabbrodiabas elc. Kalk är däremot 

 si)arsamt förekommande, blott i västliga delen af området af mera be- 

 tydenhet. Heki området ligger öfver barrskogsregioncn. I de lägre trak- 

 terna trifves björken (Belula odorala) bra och bihlar här mer eller mindre 

 täta bestånd, där marken smyckas af en yi)pig örtvegetation af brokig 

 färgprakt. Björkregionens öfre gräns ligger enligt iip|)gifter, som lämnats 

 af dr A. IlA.MiiERG, (»70 780 m. öfver hafvet. 



Karakteristiska för videregionen äro Saliv lapponiiin, S. (flcnica, S. la- 

 nata och Jielnla nana. Ofre gränsen för videregionen ligger enligt A. 



' Tvennc iir senare upptäekles del ;inmi höffre Kehnekaise (2 12 .'5 in.) 



