(15) 



tankegäng i fråga om sorecliehildningen, enkannerligen om soralen, rör 

 sig i en egendomlig cirkel. Soredierna skola bryta fram, där barklagret 

 gör det minsta motståndet, hos vissa former på alldeles bestämda ställen. 

 Men just det faktum, att dessa svaga punkter i kortikallagret äro till sitt 

 läge bestämda, torde för hvar och en, som ser pä förhällandet utan för- 

 utfattade meningar, antyda specifika olikheter i formernas inre organisa- 

 tion. När man dessutom i naturen finner, att bredvid hvarandra och 

 således under samma yttre förhållanden växa af förf. under samma namn 

 sammanförda former, som hafva en del icke alls någon sorediebildning, 

 en del diffus sådan, en del skarpt begränsade soral, ligger det enligt mitt 

 förmenande i öppen dag, att dessa olikheter ej äro betingade af yttre 

 faktorer. I förbigående må också framhållas, att det är i hög grad af 

 behofvet påkalladt att undersöka, huruvida former, som i fråga om 

 sorediebildningen äro hvarandra olika, icke äfven skilja sig i andra af- 

 seenden, som icke stå i något kausalsammanhang med denna. Åtminstone 

 är detta fallet med de af förf. sammanförda Parmelia stygia (L.) Ach. och 

 P. sorediata (Ach.) Th. Fr. När jag således ser mig nödsakad att inlägga 

 en gensaga mot förf:s åsikt om soredierna, särskildt om soralen, vill jag 

 därmed visst icke påstå, att yttre faktorer, olika fuktighetsgrad och olika 

 stark belysning, icke kunna inverka på sorediebildningen, så att samma 

 form än kan uppträda med starkare, än med svagare sådan, än till och 

 med kan sakna soredier. 



Samma anmärkning kan åtminstone i viss mån göras mot förfs upp- 

 fattning af de oxiderade formerna. Om i vissa fall kan ådagaläggas och 

 verkligen har ådagalagts, att en och samma form kan vara än oxiderad, 

 än icke, torde man dock svårligen få påstå, att den oxiderade krustan i 

 alla fall är en rent ekologisk och af yttre faktorer betingad företeelse. 

 Äfven här gäller att i hvarje fall undersöka på det sätt, som med nutida 

 hjälpmedel är möjligt, huruvida egenskapen är konstant eller icke. När 

 förf. betraktar t. ex. Rhizocarpon Oederi (Ach.) Koerb. såsom icke ens som 

 »var.» eller »f.» skild från Rh. distinctum Th. Fr., synes han dessutom 

 ej hafva pröfvat, om den förra icke äfven genom andra karaktärer än 

 den oxiderade krustan skiljer sig från den senare. 



Sak samma gäller, mutatis mutandis, om Rhizocarpon eiipetr(vum (Nyl.) 

 och Rh. grande (Floerke) Arnold. De mikrokemiska karaktärerna äro 

 här enligt iakttagelser på talrika fyndorter kombinerade med andra, som 

 göra dessa båda former redan vid noggrannare makroskopisk granskning 

 lätt igenkända. 



Den systematiska delen upptager 288 arter (enligt förf:s artbegränsning), 

 af hvilka förf. själf insamlat omkring 70 procent; de öfriga äro anförda 

 hufvudsakligen på Hellboms auktoritet. Som nya äro beskrifna Lecidea 

 mirabilis, L. effugiens, Arthrospora frigoris, Buellia obtecta och Trimmatothele 

 glacialis. Ett bestämdt omdöme om värdet af dessa nya arter kan man 

 näppeligen bilda sig utan en granskning af originalexemplaren. Den först- 

 nämnda Lecidea-arien är dock beskrifven efter ett så svagt utveckladt 

 material, att det ej gärna borde berättiga till bildandet af ett nytt namn. 

 Hvad Arthrospora-arten beträffar, synes det mig, efter beskrifningen att 

 döma, vara mycket möjligt, att det är en Bilimbia. 



