(16) 



Bland nya namn må framhållas Parmclia saxalilis var. pohjmnrpha 

 (= a reliniga och S siilcata i Th. Fries Lichenographia scandinavica), 

 Platysma jiiniperiniim f. corticola {= a genuina och y pinastri hos Th. 

 Fries), Physcia obscnra var. mntabilis (-- a orbicniaris och (3 virella hos 

 Th. Fries), Rhizocarpon controversnm (= Lecidea pelrcea och L. *eupctr(va 

 i Wainios Adjumenta) och släktnamnet Parmnlaria = Placodinm i Th. 

 Fries' Genera Heterolichenum). Dessa nya »var.»- eller »f.»-namn äro 

 hildade till följd af förf:s åsikt om sorediebildningen och dess bet3'^delse 

 för formers åtskiljande. Men de kunna ej sägas stå eller falla med denna, 

 ty de måste i hvarje fall anses öfvertlödiga och oberättigade enligt de 

 internationella nomenklaturreglerna. För samtliga finnas andra namn, 

 som »characteribus emendatis » måste bibehållas. Detsamma gäller om 

 Rhizocarpon controversiim, som ju sammanfallar med Rh. grande hos 

 Th. Fries. Om Bh. endamyleiim Th. Fr. bör indragas, är en fråga, som 

 ej influerar på det förra namnets bibehållande eller förkastande. Det 

 n^a släktnamnet Parmnlaria motiveras in extenso på följande sätt: 

 »Nomen Placodii est vitandum, quod etiam lichenes omnino alios amplec- 

 titur, neque Squamariw nomen ob homonymon inter i)hanerogamas spe- 

 ciebus huc pertinentibus adhibendum est.» Hade det förra skälet någon 

 bindande kraft, skulle näppeligen många äldre genusnamn inom licheno- 

 logien få bibehållas. Skulle emellertid Placodium definitivt bringas till 

 användning för blasteniospora lafvar, såsom bland andra Wainio vill, 

 återstår dock Sqnamaria. Den senare delen af förfis motivering är 

 nämligen rent af vilseledande, ty något hindrande homonym Squamaria 

 finns icke bland fanerogamerna. Lalhrani hade sitt nu använda namn 

 redan i Genera plantarum (ed. V) och i Species plantarum (ed. I). För 

 något annat fanerogamsläkte än Lalhnea har mig vcterligt aldrig namnet 

 Sqnamaria användts. Däremot är namnet Parmnlaria redan sedan 1846 

 upptaget för ett askomycetsläkte. Innan ett nytt namn bildats, hade det 

 dessutom icke varit ur vägen att undersöka, dels om den systematiska 

 enhet, som det vill beteckna, verkligen är att anse som homogen, dels 

 om den förtjänar den rang, man tilldelar densamma. Intetdera har 

 Nilson gjort. 



I fråga om artnamnen ansluter sig förf. ganska nära till Th. Fries' 

 Lichenographia scandinavica och för de grupper, som ej behandlats där, 

 till Lichenes arctoi. Dessa båda verk citerar han också i allmänhet. När 

 det gäller ett arbete, som hufvudsakligen faller inom den fioristiska växt- 

 geografiens område, synes mig ett sådant tillvägagångssätt ingalunda olämp- 

 ligt, äfven om understundom de af Fries använda namnen skulle behöfva 

 utbytas mot andra. BeträfTande släktbegränsningen står Nilson i det stora 

 hela på den MASSALONGO-KOERBERska skolans ståndjnmkt och delar dess 

 svagheter. I fråga om de högre systematiska enheterna har han som be- 

 kant uj)i)ställt ett eget system, som (h)ck i sak icke skiljer sig så synner- 

 ligen mycket från Wainios. I formen afviker det däremot ganska be- 

 tydligt, särskildt därigenom att Nilson efter .1. Reinkes föredöme gjort ett 

 försök att uppställa naturliga ordningar. Att förf. i föreliggande arbete 

 följt sitt eget system, är ej alt unch-a öfver. Men han borde på något sätt 

 karaktärisera sina systematiska enheter al' högre rang, något som hittills ej 



