(17) 



skett. Att här inlåta sij,» på en utförlig kritik af detta syslem tillåter ej 

 utrymmet. Och dessutom är det, i det skick det för närvarande befinner 

 sig, i vissa stycken oförståeligt och icke tillgängligt för en sådan. Vänder 

 man sig t. ex. till ordningen Catillariales, tuiner man där som det första 

 och lägst stående släktet liiatorina Mass. Dit hafva emellertid hänförts 

 i hög grad iieterogena element. B. globiilosa (Floerke) Koerb. visar en 

 omisskännlig frändska]) med Bacidia. Bialorina sijnolliea (Ach.) Koerb. 

 står så nära Bilimbia Nilschkeana Lahm, att de svårligen kunna anses 

 vara till arten skillda. Släktet Bilimbia hänföres af Nilson till ordningen 

 Lecidealcs. Icke blott till olika släkten och olika familjer utan rent af 

 till olika ordningar komma sålunda, då Nilson i detta fall ej tagit af- 

 stånd från den MASSALONGO-KoERBER'ska skolans släktbegränsning, att 

 räknas former, som höra till samma art, åtminstone om artbegreppet 

 tages något så när vidt. Hvart Nilson vill hänföra släktet Bi(dorino})sis 

 Muller Arg. med bland andra arterna B. lutea (Dicks.) och B. diliila (Pers,), 

 framgår ingenstädes af hans arbeten. Af Koerber räknas nämnda arter 

 till Biatorina, af andra, t. ex. Wainio, till Gijalccta. I verkligheten står 

 släktet efter allt att döma jfr t. ex. B. tonilosa Muller) mycket nära 

 Coenogoniiim Ehrenb., hvilket släkte i Nilsons system af oförklarliga 

 skäl placeras bredvid Biatora och Lccidea. Huru Nilson tänker sig be- 

 gränsningen af ordningen Calillarialcs, hvilken just betecknar en af de 

 allra viktigaste afvikelser i sak från Wainios system, som icke redan 

 förut vidtagits af J. Reinke, är omöjligt att fastslå. Hufvudmassan af 

 ordningen torde väl få anses tillhöra Lccidci» och står i alla händelser 

 med afseende på hela sin organisation mycket närmare Lecidea än fler- 

 talet af de familjer, som hos Nilson konstituera ordningen Lecideales. 



Det sista kapitlet af Nilsons afhandling innehåller en uppräkning af 

 det undersökta områdets lafartcr ordnade efter substratet, hvarjämte ett 

 noggrant register afslular arbetet. 



Såsom ett floristiskt och i viss mån ekologiskt växtgeografiskt bidrag 

 till kännedomen om lafvegetationen i ett ogästvänligt och svårundersökt 

 område har af handlingen ett betydande värde; hvad den i öfrigt inne- 

 håller torde med skäl få betecknas såsom ganska svagt och röjer en allt 

 för stor benägenhet för vidtsväfvande teoretiska spekulationer utan det 

 erforderliga underlaget af omfattande nalurstudier och grundliga anato- 

 miska undersökningar. ^^^^^^ q_ Malme. 



S. Almquist, Studier öfver Bergianska trädgårdens spontana l»osa- 

 former. — Acta Horti Bergiani IV, N:o 4. Stockholm 1907. 88 sid.. 

 1 tafla och 84 textb. 



Mälardalens Rosa-flova, som förut varit obearbetad, skiljer sig hög 

 grad från de sydsvenska, hittills i främsta rummet studerade Rosa-for- 

 merna och har visat sig vara oerhördt rik. Ifrågavarande afhandling 

 innehåller det första publicerade resultatet af de undersökningar, som af 

 författaren och anmälaren företagits öfver mälarrosorna. Arbetet utgör 



