86 



Under de båda senast förflutna somrarna har jag uppmärksam- 

 mat förgrenade årsskott hos svenska vedväxter och därvid särskildt 

 undersökt en af våra vanHgaste smärre buskar, Calliina viilgaris (L.) 

 SaHsb. Man skulle tilläfventyrs vänta sig, att denna allbekanta 

 växt åtminstone i fråga om med obeväpnadt öga iakttagbara bygg- 

 nadsanordningar vore så väl känd, att ingenting funnes där att 

 ytterligare undersöka. Men detta är ingalunda fallet. 



Cidluud hör till de vedväxter, som hafva obligat förgrening i års- 

 skotten (ehuru icke i alla), och denna är dessutom af mycket väx- 

 lande beskaffenhet. Att en betydlig olikhet förefinnes mellan bi- 

 axlarna och den relativa hufvudaxeln hos denna växt, har klart och 

 tydligt framhållits af åtminstone två svenska författare , nämligen 

 F. W. C. Areschoug och P. Segerstedt. I den förres Skånes 

 flora (andra uppl. 1881), p. 139, heter det: »Liten, från några tum 

 ända till 1 — 2 fot hög buske med upprätta grenar. Dessa af tvänne 

 slag, nämligen dels längre, med mer åtskilda bladpar, hvilkas blad 

 snart blifva rödbruna, syllika och vid basen hafva tvänne nedåt- 

 rigtade, syllika och tätt till stammen liggande bihang, dels kortare 

 (dverggrenar), som uppkomma ur vinklarne af nyss nämnde blad 

 och äro betäckta af tätt tegeilagda, 4-radigt ställda, trekantiga och 

 trubbiga samt vid basen föga utdragna, något hårbräddade blad.» 

 Huru dvärggrenarna förhålla sig till de långa grenarna med af- 

 seende på åldern, angifves icke. I fråga om Piniis silnestris L. på- 



Tome I: 2 — 1822 — pp. 289--308)] hafva »seve d'Aöut». Vauchek undantager 

 nämligen hland andra Alnus, där assimilerande blads stipler under vintern skj^dda 

 stammens yngsta delar, samt Calliina och Jiinipenis, hos hvilka vanliga, låt vara 

 något reducerade, assimilerande blad ombesörja detta skydd. — Dessa träd sägas, 

 t. ex. af WicAND i nedan anförda arbete, utveckla augusti- eller sommarskott. Se- 

 nare författare, t. ex. Warming, synas dock taga detta begrepp något vidare, enär 

 äfven alen ujjpgifves hafva sådana. 



' V^issa drag af ljungens yttre organisation hafva redan skildrats i A. Wigands 

 förträffliga arbete Der Baum (Braunschweig ISö-i). Så t. ex. framhålles där, att 

 årsskottet i vissa fall förgrenar sig fp. 21^4), skillnaden mellan långgrenar och kort- 

 grenar samt förekomsten af öfvergångar mellan dessa (p. 69), grenarnas olika styrka 

 på olika delar af skottet och den etageformiga anordningen af långgrenarna (j). o5 

 och p. 103), de med terminalblomma försedda grenarnas (»blommornas») anordning 

 på årsskottet (p. 189) m. m. 



WiGAND har dock förbisett bland annat, att grenar på årsskottet kunna redan 

 under det första året utveckla sig till långgrenar, som i sin tur uppbära blom- 

 bärande kortgrenar samtidigt med ilen relativa hufvudaxeln. I sammanhang där- 

 med står, att han betraktar de florala kortgrenarna helt enkelt som axillära blom- 

 mor, bvarjämte han räknar de fyra blad, som sitta omedelbart under fodret, såsom 

 hörande till blomman och sålunda bildande ett slags 3'tterfoder. 



