87 



pekas däremot i samma arbete alldeles bestämdl, att de uppkomma 

 »redan i första årel ur sidoknopparne på föryugriugsgrenarne» . I 

 sina fyra år tidigare utkomna Beilräge zur Biologie der Holz- 

 gewächse', där de förgrenade årsskotten hos t. ex. Altuis och Berberis 

 omtalas eller beskrifvas, nämner emellertid Areschoug icke Calluiut, 

 hvaraf det vill synas, som om han icke närmare undersökt sist- 

 nämnda växt. P. Segerstedt framhåller däremot uttryckligen, att 

 vissa årsskott äro förgrenade: »Skotten äro af två något olika slag. 

 På det ena slaget, nämligen de skott, medelst hvilka längdtillväxten 

 sker, och under samma vegetationsperiod, som de bildats, utvecklas 

 i bladvecken kortare sidoskott med bladen mycket tätt stälda.» 



F^nligt N. Sylvén' skall Calliina åtminstone i allmänhet gro på 

 våren. Några odlingsförsök hafva dock, för så vidt jag känner, 

 icke företagits; själf har jag icke varit i tillfälle att göra några, utan 

 måste vid min framställning af växtens yngre stadier hålla mig till 

 i fria naturen gjorda iakttagelser. I midten af juli 1907 insamlade 

 jag vid Trollsjön nära Hasseludden på Värmdön talrika individ, 

 som befunno sig på flera olika utvecklingsstadier. De minsta äro 

 endast 5 mm. höga från hjärtbladen räknadt, och att de grott på 

 våren eller försommaren samma år, torde vara alldeles säkert. 

 Hjärtbladen, som ännu voro lifligt gröna, äro smalt äggrundt-ovala, 

 omkr. 1,2 mm. långa och 0,5 mm. breda, i båda ändarna afrundade. 

 Stammen är upprätt, ogrenad, med det första internodiet 0,5 mm. 

 långt eller ännu kortare, de två eller tre följande märkbart längre, 

 ända till 0,8 mm. långa, de öfversta åter korta. Bladen äro mer 

 eller mindre utspärrade, smalt aflånga eller nästan jämnbreda, ända 

 till 1,5 mm. långa, vid basen svagt pillika, i spetsen trubbiga. Huru- 

 vida någon förgrening inträder under första året, har jag ej lyckats 

 fullt säkert afgöra. Redan ett 12 mm. högt individ hade hjärt- 

 bladen och de båda första mellanbladen rödbruna, dock ej full- 

 ständigt förvissnade. Här hade utvecklat sig ända till 1,5 mm. 

 långa grenar redan från tredje och fjärde mellanbladparens axiller. 

 Någon olikhet i bladens form (någon heterofylli) hade ännu ej in- 

 trädt. Om detta individ befann sig redan i andra året, något som 

 icke synes mig vara osannolikt, hade det helt visst icke under det 



' Lunds universitets årsskrift. Tom 12 (1877). 



■ Studier öfver buskartade stammars skyddsväfnader [Biliang till K. svenska Vet.- 

 akad. Handlingar. Band 19. Afd. III. N:o 4 (1894)], p. 30. 



^ Om de svenska dikotyledonernas första förstärkningsstadium [Kungl. svenska 

 Vetenskapsakademiens Handlingar. Band 40. N:o 2. (1906)], p. 132. 



