148 



Jag har ansett lämpligt att gifva denna utförliga redogörelse för 

 strandvegetationens sammansättning, för att därigenom visa, att den 

 icke synes vara i någon högre grad påverkad af kulturen. Samt- 

 liga arter äro ju sådana, som kunna ha kommit dit utan människors 

 åtgörande, under det i vegetationen längre in vid Mölle hamn ingå 

 rätt många vanliga ruderatväxter och förvildade kulturväxter. Detta 

 i förening med att Beta uppträdde just bland de nämnda driftföre- 

 målen, talar ju bestämdt för samma uppfattning, som Gunnar 

 Andersson kommit till, att Beta här icke är någon ruderatväxt 

 utan invandrat genom hafstransport. 



Den lokal vid Mölle, där jag fann Beta, är utan tvifvel densamma, 

 där växten sedan påträffades under Prof. Warmings exkursion. 

 Däremot finnes växten vid Skelderviken åtminstone på två ställen, 

 tv af de närmare uppgifter jag nu fått af Aman. BRODnp:ssoN 

 framgår att hans exemplar härstamma från en fyndort längre utåt 

 norra stranden af Skelderviken än den, där Andersson såg den 

 förra sommaren. Broddesson har nämligen meddelat, att han 

 funnit den nära Magnarp, mellan Skepparkroken och Vejbystrand, 

 invid (2 m. från) en liten i Skelderviken utmynnande bäck. Den 

 växte här omkr. 10 m. från vattenbrynet, just där den långsluttande 

 sandiga stranden öfvergår till naturlig äng. Jordmånen utgöres här 

 utom af uppkastad sand och tång äfven af utsköljd lera och enstaka 

 stenar af en knuten hands storlek. Några anteckningar om vege- 

 tationen på platsen hade Broddesson icke gjort, dock hade han 

 lagt märke till, att Beta skyddats mot afbetning genom på ängen 

 gående kreatur genom ett kraftigt bestånd af Urtica dioica L. På 

 platsen funnos dels ett större individ med två kraftiga inflorescens- 

 grenar, dels ett mindre, ogrenadt, blommande exemplar, och dels 

 två kraftiga plantor, som blott utvecklat bladrosett. 



Angående fyndorten på Hallands Väderö har jag af Dr. L. Holm- 

 ström fått följande närmare upplysningar: på sydvästra sidan af ön, 

 rakt västerut frän villan, fanns en grupp af ett antal individ, som 

 endast IVambragt bladrosetter. Växtplatsen är belägen på det öppna 

 fältet söder om skogen, så pass långt in från strandbrynet — minst 

 ett par hundra meter — alt tanken på direkt uppkastning genom 

 vågorna är utesluten. Tyvärr kände jag icke till detta fynd, då jag 

 under sistlidna sommar upprepade gånger besökte Väderön. Det 

 skulle ju annars varit intressant att se, huruvida Beta här förmått 

 hålla sig kvar. Holmströms exemplar är nämligen taget redan 

 1901, och växtplatsen är ju ej den för arten normala. 



