158 



len und demgemäss die Verlängeriing der Achse fiir eine Axillär- 

 knospe genommen. Jedes vollständigere, mehrjährige und mehreie 

 Rosetten tragende Elxemplar beweist auf den ersten Blick das Ge- 

 gentheil. und verfolgt man nur einigermassen die Entwickelung der 

 Bliithenachse und ihre Steliung in der Blattachsel, so erweist sich 

 diese Annahme als unrichtig. Veranlassung des Irrthums scheint 

 zu sein, dass bei der Enlwickelung des Bliithenastes die Terminal- 

 knospe seit^värts gedrängt ^vird und ersl später ihre Achse die Rich- 

 tung als senkrechte Verlängerung des unterirdischen Stengeltheils 

 annimmt. 



I Drudks bearbetning af Droseraceae i Engleh und Prantl, Nat. 

 Pfl. fam., finnes en liknande uppfattning företrädd. Som en lämp- 

 lig indelningsgrund för släktet Droscra anför Drude bl. a. olikheten 

 i skottföljd hos olika Droscra-nriev, så att 1. ex. undersläktet I Ros 

 Solis skulle omfatta former med terminal föryngringsknopp, under- 

 släktet III och följande däremot sådana med axillär. 



I den nyligen utkomna monografien af Droseraceae af Diels be- 

 skrifves skottbyggnaden hos D. rotiindifolia och närstående arter på 

 i hufvudsak samma sätt som i Nitschkes framställning. 



En hastig undersökning af blomställningsaxelns ställning speci- 

 ellt hos äldre individ af I). rofniuUfolia tyckes också bekräfta den 

 olvannämnda uppfattningen, och mangen gäng har äfven vid en 

 något mera ingående analys föryngringsknoppens ställning till det 

 öfriga skottet förefallit mig oklar. Vid en granskning af en stor 

 mängd hade lefvande och spritlagda exemplar under olika utveck- 

 lingsstadier har jag emellertid koiumit till den uppfattningen, att 

 hlomställningsaxeln hos vara nordiska former är terminal och att 

 föryngringsskottet alltså anlägges axillärl i ell af de öfre bladens 

 veck. Jag har haft tillfälle alt undersöka individ Iran olika delar 

 af Sverige, Norge och Danmark. Som ofvan nämndl har jag ej 

 nöjt mig med herbariematerial, ulan såvidt möjligt undersökt lef- 

 vande exemplar, eljest endast i sprit konserveradt material. Afven 

 om i liera fall ett lämpligt uppfärskadt herbariematerial kan lämna 

 användbara resultat, så är det klart att i tvifvelaktiga fall ett så 

 beskalfadt material är af mindre värde. Äfven pa lefvande exem- 

 plar kan det mången gång vara svårt alt afgöra, om blomställnings- 

 axeln är terminal eller axillär, pa grund af de tätt rosellslällda bladen; 

 och särskildl kunde del förhallandet tyckas lala mot antagandet all 

 densamma är terminal, att hos T), rotiindifolia och speciellt hos for- 

 men fiircala vanligen Iva till liera blomslällningsaxlar utgå från 



