i8;i 



hvilka lelVa undtT likiKuide lörhållanden, då de endasl ha lillgåni^ 

 till dillusl ljus. 



An j)assnini>ar i det fru k ti fika ti va systemet. Blom- och 

 liuklhildningeu äro i tiin)akagaende; vanligen äro de egentliga 

 suhmerserna, d. v. s. den akvatiska formen af amfihiska växter, 

 sterila. När Siibularia blommar under vatten, saknas kronbladen; 

 likaså hos /i'/rt//;?('-arterna o. a. Samma förhållande kan iakttagas 

 hos skuggväxter, t. ex. skuggformer af Yiohi hirla och andra Viola- 

 arler, som i beständig skugga få sterila eller i bästa fall kleistogama 

 blommor. Dcntaria bulhiferd och Ficaria verna, ett par utpräglade 

 skuggväxter, utveckla i vanliga fall inga frön. — I stället är det hos 

 vattenväxterna väl sörjdt för den vegetativa förökningen: genom 

 lossnande grenar, propagationsskott, grodd- och vinterknoppar. 



I allmänhet är det vegetativa systemet ytterst kraftigt utveckladt, 

 beroende på de förträflliga vegetationsbetingelserna. Vattenväxterna 

 lefva, säger Schenck, i ett från växtfysiologisk synpunkt sedt para- 

 disiskt tillstånd: de ha en god och jänni temperatur under vegeta- 

 tionstiden, de lida endast i undantagsfall af vattenbrist, i hvilket 

 fall de äkta vattenväxterna ha förmågan att utbilda särskilda land- 

 former af egendomligt utseende. Därför bilda många också stora, 

 grönskande undervatlensängar. 



Experiment af Wiesner och Mobils. 



WiESNER har anställt en del försök för att utröna, hvilka för- 

 ändringar mer eller mindre utpräglade xerofyter undergingo, när 

 de odlades i absolut fuktigt rum. • Rosettväxter, såsom Taraxacum 

 officinale, lingo då sträckta internodier och bladen erhöUo en ytterst 

 afvikande, långsträckt form med reducerade flikar. Dessa växter 

 närmade sig alltså submersa former. Hänvisas kan till Taraxacum 

 officinale ■pahistre, som kanske endast är en dylik hydromorfus. 

 Förra hösten fann jag på Olands alfvar vattenformer af Leoutodon 

 autiimnalis och Taraxacum officinale, som utmärkte sig genom sina 

 långsträckta och slutligen nästan helbräddade blad. 



Många tillfälligt under vattenytan nedsänkta landväxter, anmärker 

 A. F. W. ScHiMPER (Pflanzengeographie), visa inga tydliga afvikelser 

 från normalformen, andra äro mera plastiska, såsom förf. i sommar 

 funnit så eklatanta exempel på. Redan H. Schenck omtalar ett 

 hithörande exempel, en submers form af Cardamine pratensis, som 

 visade en hel del afvikelser från normalformen: stjälkbladen voro 



