186 



såsom hos Ceratophijllum. Sdjns, Zostcrd med dess egendomligt 

 anpassade pollenkorn m. fl. Mindre utpräglade vattenväxter förmå 

 endast att blomma i grundare vatten; komma de på alltför djupt 

 vatten, blir växten steril, t. ex. de extrema vattenformerna af Alisiud 

 plantago, Sagittario, Hippuris. Äfven utpräglade vattenväxter, såsom 

 Miiriophyllum-arlerna kunna på alltför djupt vatten nödgas att bli 

 sterila, emedan de under vegetationsperioden icke hinna upp till 

 vattenytan, såsom jag för många år sedan iakttagit på Myriophyllum 

 nerticilldtuin i Vänern och som man kan iakttaga på Myriophyllum 

 alterniflonim i Lyckebyfjärden nära Karlskrona hvarje sommar. 



Sådana förändringar, som Volkexs först och Massart sedan 

 mycket detaljeradt har studerat på Polygomiin dmphihiiim, som 

 ScHENCK omtalar hos Cdirldmine prdtensis och som jag i sommar 

 funnit hos ett flertal växter, kallar Lotsy' hydromorfoser. (lenoni 

 det amfibiska lefnadssättets direkta inflytande uppkommer hos Po- 

 lygoniim dinphibiuin former, hvilkas karaktärsskillnader äro så pass 

 stora, att de nära nog skulle räcka till att konstituera nya arter. 

 Landformen har upprätt stjälk med föga uppsvällda nodi, lansettlika 

 blad med aftrubbad eller något hjärtlik bas, på båda sidor håriga, 

 dock hufvudsakligen på undersidan. Äfven bladskaft, slida och 

 ochrea äro håriga: det är en aeromorfos, såsom genom direkta för- 

 sök iakttagits. Vattenformen har starkt förlängd stjälk, då lederna 

 äro såväl längre som talrikare; antalet blad är myckel större, dock 

 finnas endast 3—5 samtidigt, emedan de gamla bladen tämligen 

 snart förmultna. Genom internodiernas förlängning höjes växten 

 upp till vattenytan och växer sedan i horisonlal riktning. Vid hvarje 

 led bildas advenlivrötter. Bladen äro långskaftade med vid basen 

 lillsi)elsad, aldrig hjärtlik skifva. Hår saknas alldeles, bladet är 

 glall. Af anatomiska skillnader anmärker Massakt, att landformen 

 har en solid, märgfylld sljälk, men vatlenformen en ihålig, i del 

 märgen resorberas. På de simmande bladen finnas inga klyföpp- 

 ningar på undersidan. Vattenformen är en direkt hydromorfos, 

 hvilket experimentellt har bevisats och när som helst lätt kan be- 

 visas. Redan långt förut har (iöhki/ visat, att de båda bladformerna 

 hos lidiuinciilus Pnrshii, en nordamerikansk art, och Bdtvdchium 

 flitildus äro direkta hydro- och acromorfoser. 



' .1. Massakt, L accomiiiodntioii iiidividiicllc chcz Ics Polijfioniini (unf)hilnum. Hull. 

 d. .liird. Hot. de IKtat :i Hiuxellcs. Vol. I; iasc. 2. 1!H)'2. 

 ' .1. i*. Lotsy, \'orlfsiinf^eii iibtr Desccndcnztheoricii. 1906. 

 •' K. (ioKBKi.. IMlaiizeiihiolofiisclif Scliiidfiiiiitfi-ii. 18K!) — 91. 



