187 



Eli inlressanl sakförhållande påvisades af Costantin år 1886 hos 

 Stratiotes, då han fann, all de sländigl nedsänkta bladen alldeles 

 saknade klyföppningar, men de lill hälften ur vattnet uppskjutande 

 på luftdelen hade klyföppningar, på vattendelen saknade dem. 



Nya hydromorfoser. 



Jag skall nu öfvergå lill all närmare redogöra för de af mig 

 under den gångna sommaren studerade hydromorfoserna. I en del 

 fall kunde icke några yttre förändringar iakttagas. Så var fallet 

 med Mentlin miiiatica, Spiraed ulmaria, stundom Taraxacum offkinale 

 (ett exemplar, som jag iakttog på Gotland), Tiissikujio farfara. Det är 

 dock möjligt, att dessa endast en kortare tid varit nedsänkta. I en 

 del fall ruttna bladen tämligen snart, antagligen därigenom att vatten 

 tränger in genom klyföppningarna. Så var förhållandet med Cen- 

 taiirea Jacea, Cynanchum Vincetoxicnin och Herniaria glabra; hos 

 Centaurea Jacea iakttogs dock del intressanta förhållandet, att de 

 blad, som utbildats under vattnet, voro smalare än de andra. Hos 

 Mentha austriaca f. oelandica och Pohjgonum aviculare bildas inga 

 blad, så länge stjälken växer under vallen. Xerolila växter synas, 

 som begripligt nog, sämst ackommodera sig för öfversvämning. Detta 

 är en hydromorfos af enklaste slag, egendomligt nog samma hjälp- 

 medel, som en del ökenväxter begagna sig af till skydd mot excessiv 

 torka: att af kasta bladen eller hindra deras utveckling. Huru denna 

 anpassning skall fysiologiskt förklaras, är icke så lätt alt afgöra, 

 men sannolikt beror den därpå, alt klyföppningarna icke kunna 

 sluta sig i våt miljö hos dessa växter, hvilken förmodan blir san- 

 nolik därför, att det är hos xerolila växter, som denna förändring 

 inträder. Möjligen får man på samma sätt förklara bladskifvornas 

 afsmalnande resp. förminskning hos blad, som utvecklats under 

 vatten, såsom redan ett anfördt exempel. Centaurea jacea, visat 

 tendens lill. Denna hydrofila metamorfos kan iakttagas hos Inula 

 britanica, Leontodon autumnalis, Plantago major, Potentilla anserina, 

 Taraxacum officimde. Klyföppningarna finnas nämligen fortfarande, 

 äfven på de under vallen utbildade bladskifvorna, såsom jag iakt- 

 tagit hos Inula britanica f. submersa, Leontodon autumncdis f. sub- 

 mersa och Plantago major f. submersa, men genom bladskifvornas 

 afsmalning reduceras förstås antalet betydligt. De anförda arterna 



' Costantin, Sur les feuilles aquatiques. (Ann. d. Se. nat. Bot. sér. VII, T. III. 



1886.) 



