(M8l 



Fi\ånscdl nyss nämnda lokal och en mycket lin^a utbredning i Norge 

 (Hanen är chalyb(va endast känd från Sverige. Äfven här är den in- 

 skränkt till ett jämförelsevis litet område, Ångermanälfvens, Indals- 

 älfvens och Ljungans floddalar; egendomligt nog saknas den efter 

 deras nedre lopp, liksom man torde kunna anse ganska säkert, att den 

 saknas vid Umeälf, då den skarpsynte och med Cdlamagrostis-sUxkiei väl 

 bekante J. Ångström, som först fann chalyhwa i Lappland (vid Malgomaj), 

 under sitt mångåriga botaniserande i Lycksele Lappmark aldrig lyckades 

 finna den. Ymnigast synes den vara vid Ångermanälfvens bifloder från 

 höger. Tåsjö- och Faxälfven; enligt min bror, prof. K. Almquist, finns den 

 längs den sistnämnda från Hellgum station allmän ända genom Fjällsjö 

 socken, samt högre upp efter samma vattenled i Jämtland vid Gäddedet vid 

 Frostvikens kyrka (efter all sannolikhet äfven i det mellanliggande om- 

 rådet. Vidare fann han den vid de öfriga större sjöarna (Jormsjön, Blåsjön) 

 nära norska gränsen fram till Kultsjön öfverst vid själfva Ångermanälfven 

 (härifrån är nära till Vefsenälf, som gar fram till den norska fyndorten 

 Hanen). Från Kultsjön fanns den m. el. m. allmän ner till Malgomaj; 

 nedanför denna sjö är den ej känd längs hufvudälfven förrän i socknarna 

 närmast norr om Sollefteå, Liden och Resele, och går ej så långt ner 

 som till Sollefteå. — Vid Indalsälfven och Ljungan har den ringa ut- 

 bredning, och förekomsten är inskränkt till isolerade lokaler samt öfver- 

 allt sparsam. Vid den förras källflod Undersåkersälfven är den funnen 

 vid Histafallet, en lokal som antagligen kommer att befinnas ha samman- 

 hang med artens förr omtalade utbredningsområde i nordvästra Jämtland, 

 när en gång floran vid de mellanliggande vattenlederna blir undersökt. 

 Vid själfva Indalsälfven är artens område inskränkt till dess mellersta 

 lopp, där Faxälfvens dalsystem kommer som närmast (den skiljande vat- 

 tendelaren är nästan genombruten på den punkt, där järnvägen fram- 

 dragits); som ytterlighetslokaler har min bror runnit Finneråsnäs färja i 

 Stugu sn. samt Glimån i Medelpad, Lidens sn. Vid Ljungan har den en 

 motsvarande men ännu inskränktare utbredning; jag fann den 1884 vid 

 Johannisberg i Torjjs sn., och K. Collinder har funnit den på flera 

 ställen i grannsocknen Horgsjö; således samma trakt, där den äfvenledes 

 östliga arten (aiI. hipponica också har sin sydgräns i vårt land. Under 

 det sistnämnda art är karaktärsväxt för ofruktbar sand- och myrmark, 

 kräfver chalylnra genomgående myllrik gräsmark (t. ex. vid myrstackar, 

 bäckkantar), väl vattnad och på samma gång solig; den älskar terrasserna 

 nära flod- och sjöstränder men skyr högländt niarU. 



2. Af/roslis chnmUi Trin. är ej äldre namn än A. acabni; detta har Lind- 

 berg ej påstått, utan alt de ej äro samma art (enl. sched. i Fl. Finl. exs.). 

 Om han häri har rätt, är en fråga, hvars besvarande väsentligen blir be- 

 roende af hur vidsträckt man tar arll)egreppel. I alla händelser äro 

 skillnaderna mellan dessa arter relativt till den betydliga variationen 

 inom närstående, t. e.\. ((iiiiiui, ej större, än att båda måste anses höra 

 samman i en enhetlig Ibrmgrup]), väl isolerad frän närsläktade. Denna, 

 som har sitt centrum i Nordamerika, ui)pträder där i talrika, ganska olika 

 former, af hvilka flera (t. ex. hi/emalis Walt.) blifvit skilda som själfstän- 

 diea arter. Vår svenska form är nu verkligen, åtminstone habituellt, rätt 



