(49) 



nas SNstematik och i senare publikationer ämnar förf. behandla deras 

 biologi och fysiologi. 



Att det af förf. valda arbetsfältet är i hög grad tacksamt, framgår redan 

 däraf, alt utaf de ur luften och jorden isolerade niucorinéerna icke 

 mindre än hälften visade sig vara för vetenskapen nya arter. 



Efter ett kapitel om den vid utförandet af renkulturerna använda 

 metodiken, behandlar förf. luftens halt af mucorinésporer. Härvid visade 

 sig att mucorinésporer äro relativt mycket sällsynta i luften i jämförelse 

 med de allestädes närvarande mögelsvamparna Penicillium, Aspergillns 

 och Cladosporium. Af mucorinéer anträtfades i allt 7 arter i luften 

 {Mucor racemosiis och stolonifer vanligast; M. spinosns och cirrhiziis mindre 

 allmänt samt M. piisillus, M. circinelloides och Thamnidiiim elegans blott 

 i enstaka fall). Under tiden dec. — april äro mucorinésporer i luften spar- 

 sammast och allmännast under månaderna juli — sept. Detta står i sam- 

 band med snötäcket, som hindrar upphvirflande af sporer från jorden 

 under vintern, medan detta däremot mycket lätt kan ske under de torra 

 sommarmånaderna. Mtjcor-sporernas resistens mot köld framgår däraf, 

 att förf. stundom fått utvecklingskraftiga sporer i sina utställda petriskålar 

 vid temp. af — 15° till — 23° C. 



Hufvudintresset har förf. knutit till de jordbeboende niucorinéerna. 

 Förf. har ur olika jordslag lyckats isolera icke mindre än 16 arter, af 

 hvilka 7 äro för vetenskapen n^a: Mucor Miiccdo Brefeld, M. stricliis 

 Hagem, M. Raniannianiis A. Möller, M. /laims Bainier, M. sphierosporus 

 Hagem, M. racemosiis Fres., M. hiemalis Wehmer, M. griseo-cijanus 

 Hagem, M. spinosiis v. Tieghem, M. silvaticus Hagem, M. stolonifer 

 Ehrenb., M. norvegicus Hagem, Absidia Orchidis (P. Vuill.) Hagem, 

 A. glauca Hagem, A. cylindrospora Hagem samt Zygorhynchus Moelleri 

 P. Vuill. 



Vissa af dessa arter anträffas i nästan alla jordslag, andra däremot 

 visa en mera inskränkt utbredning och förekomma blott i alldeles spe- 

 ciella jordarter. Förf. har t. o. m. kunnat i olika jordar urskilja kon- 

 stanta Mucor/7jt'-formationer af arter, som synas ställa likartade anspråk 

 på sitt substrat. Så linnes t. ex. en Mucor Ramannianus-fovmation, som 

 har stor utbredning i furuskogarnas jord och som består af M. Raman- 

 nianus, strictus, flavus, silvaticus som »karaktärsväxter» samt dessutom 

 inblandade ännu ett par i alla jordar växande arter. 



Ett synnerligen intressant kapitel handlar om mucorinéernas zygospor- 

 bildning. Redan de Bary fann 1866, att hos M. stolonifer en kopulation 

 ägde rum mellan tvenne likartade celler, hvars produkt blef en s. k. 

 zygospor. Denna egendomliga, om en könslig kopulation starkt erinrande 

 zygosporbildning har länge till sitt väsen varit en svår nöt att knäcka 

 för mykologerna. Först genom Blakeslees undersökningar (1904) bragtes 

 klarhet i detta spörsmål. Han visade nämligen, att många mucorinéers 

 mycelier voro dioika. Han isolerade af samma art två olika, stundom 

 t. o. m. morfologiskt skiljaktiga mycelier, som hvar för sig ej förmådde 

 skrida till zygosporbildning, men som, då de kommo i kontakt med 

 hvarandra, genast bildade zygosporer. Odlade man t. ex. i en petriskål 

 ett »han»-mycelium på ena hälften af substratet och ett »hon»-mycelium 



Svensk Botanisk Tidskrift V.WS. 17 



