(51) 



het ute i Iria nnluren, skall dock helt säkert erkänna, att de förtjäna att 

 urskiljas. Huruvida de böra anses som arler eller underarter, är i det 

 stora hela en smaklråga. 



Ett synnerligen värdefullt bidrag till kännedomen om dessa former har 

 nu lämnats af Fr. Rosendahl, äfven om det måste medgifvas, att han af 

 hvarje särskild form undersökt ett ganska ringa material. Inalles har han 

 undersökt 14 former, nämligen P. aspidula (Ach.), P. Delisei (l)uby), P. fuli- 

 ginosa (Fries), P. glabra (Schicr.), P. glabratala Xyl., P. glomellifera Nyl., P. 

 hvtevivens (Flotow), P. loccirnensis Zopf, P. olivacea (L.) Ach., P. papiilosa 

 (Anzi), P. prolixa (x\ch.), P. sorediata (Ach.), P. siibaiirifera Nyl. och P. ver- 

 raculifera Nyl. För hvar och en lämnar han en kort morfologisk och 

 en utförlig anatomisk beskrifning, i vissa fall äfven en redogörelse öfver 

 apotheciernas utveckling. Det framgår af hans undersökning, att viktiga 

 anatomiska olikheter förefinnas. Hos aspidota, Delisei glabra, glomelli- 

 fera, locarnensis, olivacea, prolixa, sorediata och verruciilifera är kortikal- 

 lagret (såväl på bålens öfver- som på dess undersida) flerskiktigt, hos 

 fuliginosa, glabratiila, Uvtevirens, papulosa och siibaurifera däremot en- 

 eller högst tvåskiktigt. Hos två arter, glabra och verruciilifera, hafva 

 särskildt på yngre delar af bålen påvisats hårbildningar, som äro iakt- 

 tagbara äfven vid god lupförstoring. Den bruna färgen är hos 10 af de 

 undersökta formerna framkallad af »parmeliabrunt», som vid tillsats af 

 salpetersyra antar rödbrun ton, men förblir oförändradt med klorkalk, 

 hos de fyra öfriga, Delisei, glomellifera, locarnensis och prolixa, at 

 »glomelliferabrunt", som vid tillsats af salpetersyra till en början antar 

 blå eller violett ton, med klorkalk blir blåaktigt. De sedan länge bekanta 

 vårtlika bildningarna på bålens öfversida hos aspidota tolkar Rosendahl 

 i anslutning till H. Zukal (Untersuchungen iiber die Flechten) som organ 

 för underlättande af luftens upptagande och transpirationen (»Durch- 

 liiftung»). Af isidier urskiljer han två typer, nämligen typiska sådana, 

 t. ex. hos fuliginosa, och sådana, som till sist gifva upphof till soredier, 

 t. ex. hos sorediata. Typiska soralbildningar hafva anträtfats endast hos 

 verruciilifera. Undersökningen af apotheciernas utveckling har ej bringat 

 något egentligen nytt i dagen. Trichogyn finns städse, men något slags 

 befruktning har ej iakttagits. Spermogon (konidangier) hafva anträffats 

 hos de flesta formerna och öfverensstämma hos alla med den af H. 

 GLiicK (EntNvurf zu einer vergleichenden Morphologie der Flechtensper- 

 mogonien) lämnade framställningen. Spermatierna (konidierna) äro, såsom 

 redan Nyländer påpekat, än cylindriska eller smalt spolformiga (hos 

 aspidota, glabra, siibaurifera och verruciilifera), än mortelstötformiga, 

 »hantelförmig» (hos fuliginosa, glomellifera, locarnensis, olivacea, prolixa 

 och sorediata. Hos Delisei, fuliginosa, glabra, glabratula, ketevirens, 

 locarnensis, siibaurifera .och verruciilifera färgas märglagret rödt med 

 klorkalk, hos glomellifera och prolixa äfvenledes men först efter före- 

 gående behandling med kaliumhydrat, hos aspidota, olivacea, papulosa 

 och sorediata förblir det äfven efter sådan behandling oförändradt. 



Af två af de undersökta formerna, glomellifera och sorediata, har ma- 

 terialet insamlats i Sverige, nämligen på Kullen i Skåne (af Zopf). 



Om den geografiska utbredningen af de till ett antal af öfver 20 af 



