203 



Och som jaj>' också i näsla kapitel skall söka visa, är det ej blott 

 pä de nya lokalerna som xerotermerna utbreda sig; äfven i gamla 

 växtsamhällen af xerofil prägel intränga de och bosätta sig på all- 

 var. Äfven .S7//K/-samhällena såväl på Varholmen och Gokullen 

 som på Bondegårdsbackarna ha tydligen i sen tid mottagit nya så- 

 dana element. Det torde nämligen, som förut antyddes för Var- 

 holmen, lida föga tvifvel, att ej Anthemis tinctoria och Medicago lii- 

 piilina någongång invandrat från de omkringliggande åkrarna; i hvarje 

 fall äro de för den svenska floran i sin helhet relativt unga ackvi- 

 sitioner. Hvad Alyssiim caliiciniini, som antecknades på Gokullen, 

 beträffar, vet man att den är en sen inkomling i Skandinavien; de 

 äldsta fynden frän Sverige, Danmark och Norge datera sig enligt 

 HoLMBOE p. 190 från resp. 1823, 1832 och 1857. I Valtorps socken 

 antecknades den första gången vid Wrangelsholm, dit inkommen med 

 klöfverfrö år 1900, af Witte, Tillägg, p. 279. Dessa tre arter äro 

 sydliga, mer eller mindre xerolila och ha i historisk tid spridt sig mot 

 norden. Alyssiim och Anthemis ha dessutom ett sydostligt ursprung 

 och tyckas i sin utbredning mot nordväst hejdas af samma klima- 

 tiska faktorer som Stipa-gruppen. Redan A. de Candolle, p. 74 — 

 75, 85 — 90, demonstrerar med karta och utförlig analys, huru Ahjs- 

 snm dels har behof af en hög sommarlemperatur, dels af det fuk- 

 tiga klimatet hejdas i sin utbredning mot nordväst. Anthemis saknas 

 också troligen i det yttersta Västeuropa på grund af det här rå- 

 dande klimatet; ännu 1903 anföres den af Coste I, p. 346, endast 

 från Frankrikes östra och sydöstra delar och här inskränkt till 

 Lothringen, Elsass, Rhones dalgång nedanför Lyon, Provence, Hé- 

 rault samt Alpes-Maritimes. 



Det finnes sålunda stora möjligheter för att xerotermer, hvilka 

 af den ena eller andra anledningen inkommit i traktens vegetation, 

 i nutiden skola kunna ockupera solexponerade backar af en sådan 

 natur som Falbygdens S///Jrt-kullar. Och då flerstädes i södra Skan- 

 dinavien förhållandena äro ungefär likartade, finnas ett tillräckligt 

 antal mellanstationer för en invandring söderifrån äfven med andra 

 än synantropiska spridningsmedel af dessa xerotermer. 



Men förutsättningen för alla dessa påvisade eller tänkta vandringar 

 hvilar ej på beskaffenheten af klimatet såsom sådant utan på arten 

 af de edafiska faktorer, som tillskapas af den moderna kulturen. 

 Finge klimatet med elimination af kulturen fritt inverka på vårt 

 lands växtvärld, skulle efter all hittillsvarande växtfysiognomisk er- 



