215 



försommarfrosterna äro sällsynta, samt 3 urkalkgrund. (Sehnaxder 

 1900 p. 44). Fossilfynden visa emellertid, att eken fordom äfven 

 växt i de lokalklimaiiskt sämre utrustade dalgångarne. Från 5 

 mossar invid ett litet c. 7 km. långt vattensystem, som banar sig 

 fram mellan kullsystemen i den här mäktigt utvecklade Örebroåsen 

 på sträckan Komhagsmossen (lo7 m. ö. h.) — Tisaren (99,5 m. 

 ö. h.), och vid hvars stränder nu ej vild ek står att anträffa, har 

 jag fynd af fossil sådan annoterade. (Sernander Bulletin N:o 6, 

 Vol. 111 p. 340). Af dessa torde en del, såsom jag i olika afhand- 

 lingar närmare utvecklat, förskrifva sig från atlantiska strandsko- 

 gar och ett af fynden i Lerliäcksmossen troligen frän en ekskog pä 

 mossens botten under boreal eller början af atlantisk tid. Men 

 fyndet vid Åsbro är antagligen subborealt. Stränderna af de båda Hem- 

 sjöarna (99,8 m. ö. h.) härstädes utgöras delvis af torfmossar beväxta 

 af kärrängar. Under kärrtorfven står ett, som jag antar, subborealt 

 stubblager. Vid den öfre Hemsjön finnas i detta stubblager stam- 

 mar efter ekar, hvilka säkerligen växt i den subboreala tallskogen 

 ute på mosen. 



Fynd af hasselnötter långt ute i torfmossarne mellan stubbarna 

 i de subboreala skogsbottnarne tala i hög grad för att hasseln 

 äfven ingått i dessa skogar. Götalandsförekomsterna intressera oss 

 föga i detta samband, några andra från vissa af Svealands barr- 

 skogsområden, där hasseln åtminstone sällan växer i depressioner, 

 få genast en större betydelse. Men än viktigare mått på den sub- 

 boreala tidens varma klimat lämna sådana fynd frän Norrland och 

 norra Norge. Jag har i en uppsats om Flyljord i svenska fjälltrak- 

 ter» framhållit, att bland den mängd fynd af subfossil hassel, som 

 vi nu, särskildt genom Hedströ.m och Gunnar Andersson, känna 

 från dessa trakter, helt säkert finnas flera subboreala af på torf- 

 mossarnes yta uppväxt hassel. Nämnas kan t. ex. Prästgårdsmy- 

 ren i Värdalen (Sernander G. F. F. Band 24 p. 454) och Timmer- 

 mossen i Ångermanland (Sernander, Die Einwanderung p. 61) där 

 jag (I8-V789) i det subboreala stubblagret återfann mängdvis af de 

 härifrån genom Arnell uppgifna hasselnötterna. De voro synner- 

 ligen väl utbildade och vittna tydligen om mycket gyn samma 

 klimatiska villkor; en oblonga-nöt, som jag tog i detta lager 30 m. 

 från mosskanten och på ungefär 1 m. djup, var 24 mm. lång och 

 16 mm. bred. Denna hasselnöt är den största som hittills anträf- 

 fats fossil hos oss. 1 Skåne når den längsta ohlonga »högst 22 

 mm.» (Gunnar Andersson, Torfmossar i Skåne, p. 26) och i Norr- 



