217 



ringsliden. Denna saninianslällning lider dock ai' väsentliga fel- 

 aktigheter och missuppfattningar, hvadan jag hos Sarauw själf an- 

 hållit om originaluppgifter, och med vanligt tillmötesgående har 

 denne var främste kännare af forntidens åkerbruk i bref af 19^^'.^ 

 08 meddelat mig följande: »Hvad nu Hirsen (Panicum miliaceum) 

 angår, kender jeg den ikke fra stenalderen i Nordeuropa. En tid- 

 ligere angivelse be«-oede på 1 (eller 2) fund, som jeg senere har 

 ströget som usikre. Hoops udtryk: »zahlreiche Funde» står for 

 hans egen regning; jeg kender dem ikke (I. c. p. 458, nederst). 

 Fra bronzealderen i Danmark har jég 5 aftryk, som jeg henförer 

 til Hirsen (foruden Rostuups fund), fra tidlig jernalder kun 1 af- 

 tryk.» Då man vet hvilket storartadt material af sädeskornaftryck, 

 Sarauw hopsamlat från den danska stenåldern och järnåldern, 

 peka sålunda dessa hirsfynd, som ju alla falla inom eller närmast 

 efter bronsåldern, ganska tydligt på en dåtida hirskultur i Danmark, 

 större än under föregående och efterföljande perioder. Man kan 

 visserligen få hirs att mogna ända uppe vid Trondhjem (SchCbeler), 

 men den är dock ett sädesslag, som i nutiden försvunnit från Nor- 

 den och som särskildt ej lämpar sig för Nordvästeuropas insulära 

 klimat; så odlas den ej på de brittiska öarna. Dess nuvarande 

 odling har sitt centrum i Centralasien, Persien, Turkestan, Trans- 

 kaukasien etc. samt i Sydryssland och Donauländerna (Körnicke). 

 Den fordrar ock framför allt för sin trefnad varma somrar och tål 

 ej låga temperaturer. Den danska bronsålderns betydliga hirskul- 

 tur talar sålunda för varma somrar under subboreal tid. 



Vid vår västkust ge oss de rika rester af molluskfaunan, som 

 hafvet kvarlämnat på sitt forna utbredningsfält, möjligheter att af- 

 läsa vattnets och därmed i viss mån äfven luftens temperaturför- 

 hållanden under olika skeden af postglacial tid. Ehuru vi ännu ej 

 inom detta område ha någon direkt hållpunkt pä de nivåer, som 

 landet intog under den subboreala tidens fortgång, kunna vi dock 

 på indirekt väg genom de fasta fornlämningarna få en ungefärlig 

 föreställning härom. O. Frödin har från Strömstadstrakten be- 

 skrifvit en kjökkenmödding från gånggriftstiden med ostron och den 

 till vida sydligare haf i nutiden hemmahörande Tapes decussatus. 

 Den är bildad vid stranden af ett haf, som stod 18,5 m. högre än 

 nu, sålunda vid omkring 36 proc. af L. G. (jmfr också L. von 

 Post p. 275 — 276. På Björkö i södra Bohuslän finnes en torf- 

 mosse undersökt af Gunnar Andersson (Växtpaleontologiska under- 

 sökningar II) och mig (Västra Sveriges nivåförändringar p. 140). 



Suensk noianisl: Tichhrift 190S. ^^ 



