220 



för deras bevarande ha de topografiska förhållandena i llppsala- 

 trakten erbjudit. I de här dominerande lerslätterna uppsticka öfor- 

 migt bergknallar med grustäckta sidor och små morän- och rull- 

 stensåskullar, med hvilka plogen icke fått makt (Sehxander, l'pp- 

 land p. 108). Redan Wahlenbergs skarpblick hade stannat vid 

 dessa lokaler. »Loca elatiora inter agros», »colles aprici campe- 

 stres tum glareosi tum saxosi» etc. kallar han dem i Flora Upsali- 

 ensis, ur hvilken man kan sammanställa en god bild af deras ve- 

 getation under ISOO-talets första del. Morängruset är i sig själft 

 något kalkhaltigt, och ytterligare kalkmängder ha ofta tillförts genom 

 att ytlagren inmängts med några skikt ishafslera. Jordmånen blir 

 därför i de fria, exponerade lägena mycket drifvande. Dessa öar 

 klädas i allmänhet med en ganska yppig vegetation: örtbackar, ej 

 sällan öfvergående i /ör/js7?d/' (> dumeta sicciora rupestria et lapidosa», 

 Wahlenberg), som ha flera beröringspunkter med S/Zpa-kullarna. 

 I dessa örtbackar och ur dem utvecklade törnsnår växa de åsyftade 

 xerotermerna. Förekomsterna äro så mycket intressantare, som ett 

 stort antal ligga vid de nivåer, som antagligen blifvit land under 

 subboreal tid.^ 



Vegetationen påminner som nämndt om Å7//;a-kullarna. Bland ge- 

 mensamma arter upptagna såväl i Wahlenbergs som mina för- 

 teckningar märkas: 



Aira ftexuosa Asperiila tinctoria 



Antennaria dioica Avena pratensis 



Anthyllis Vnlneraria Carex montana 

 Arabis hirsuta » verna 



Arenaria scrpijltifotia Culamintlut Acinos 



Artemisia camjwstris Caiupannla pcrsica'folia 



Carlina nnlc/aris l^oa compressa 



' De åsyftade örtbackarna ligga under 14 meters-, men olVan (> meterskurvan. 

 Vid hvilken nivå den subboreala perioden inträdde i Ui)i)lan(i, har Jag ännu icke 

 kunnat i detalj bestämma. Da emellertid atlantiska l)ildningar ännu vid 14 me- 

 terskurvan (Kvarnhalsmjren, Wri"i i:, Stralioles) anstå i Upjjsalatrakten, måste 

 dess begynnelse härstädcs ligga under denna nivå. Då dock öfvcrgången mellan 

 dös- och gångdriftstiderna infaller vid en fordomtima hafsyta af 33 m. (Aloppe, 

 SiiHNANDKR G. F. F.), ocli dcH vngsla järnåldern motsvaras af en nivå pa 4,5 m. 

 (1'ppsalatrakten, Skk.nandkh lios Ai,mgren, Kung IJJörns hög, Stockholm 1905), 

 kommer man interpolationsvis till ett nivåvärde för bronsålderns första tider och 

 den subboreala jjcriodens inträdande, som ej mycket kan understiga 14 meter. 



