223 



norden längst framskjutande, starkt isolerade utposterna af denna 

 sydosteuropeiska växt. 



' Draha nemorosa växer på det enda ställe, jag själf sett den i Upp- 

 salatraklen, på låga kullar af Uppsalaåsens oslsluttning strax norr 

 om Ultuna mellan skogen och ån. Vegetationen är mera gräs- än 



örtbacke. 



De närmaste förekomsterna ligga vid Stockholm och Alfkarleby. 

 De mycket spridda svenska lokalerna — »locis aridis» Wahlenberg 

 Fl. suec. p. 348 — forma tillsammans en kil, hvilken med de östra 

 landskapen från Södermanland i söder och Ångermanland i norr 

 som bas hastigt tillspetsar sig mot Kungsskogen och Persberg i 

 Värmland. Denna kil utgör den yttersta utlöparen (om man från- 

 ser Kongsberg i Norge, där den sedan länge är utdöd) mot nord- 

 väst af ett ofanlhgt utbredningsfält, som genom norra Amerika och 

 Asien sträcker sig in i Europa. Här har den sitt centrum i södra 

 och mellersta Ryssland. I Finland är den inskränkt till sydöstra 

 delen. Från Litland och Lithauen faller gränsen hastigt, så att 

 den endast sällsynt växer i Polen, men längre söderut går fram 

 till Piemont, hvarifrån den gör ett språng till Pyrenéerna. 



Hieracium molliseiiim växer på en kulle vid Kungshamn. Om 

 densamma har dr H. Dahlstedt i bref af IQ^VgOS med vanHgt 

 tillmötesgående lämnat mig följande utredning, som lyder på att 

 denna Hieracium troligen tillhör samma nu splittrade invandrings- 

 grupp som .S/z/JO- växterna: 



»Hvad nu H. moUisetiim (N. c^ P.) Dt {= den gamla H. seti- 

 geriim Fr. non Tausch. från Kungshamn) beträffar, så tillhör den 

 en formgrupp inom kollektivarten H. cijmosiim L., N. & P., som 

 mest af alla hithörande former närmar sig H. echioides Lumn., en 

 äkta steppväxt, tillhörande gruppen Echinina. Såväl formerna af 

 denna grupp som släktingar till H. moUisetiim tillhöra s. ö. Europa, 

 särskildt steppområdena samt sända utposter ända till Östersjöns 



kuster. 



Hvad kollektivarten H. cijmosiim L. beträffar, så indela Nägeli 

 och Peter den i flere grupper, af hvilka 3: grex cymosiim, gr. sa- 

 biinim och gr. cijmigerum innefatta de flesta arterna och ha den 

 största utbredningen. Den sista består hufvudsakligast af nordiska 

 former, som ha sin största utbredning i Skandinavien och så långt 

 in i fjälldalarne. Denna grupp omfattar tydligen de tidigast hos 

 oss invandrade och af dessa utdifferentierade formerna. Den andra 

 [sabimim] är hufvudsakligen utbredd i södra Europa. Den första 



