226 



land in i Balkanstaterna, Österrike-Ungern och Tyskland fram till 

 Harz och Westfalen. Dess ståndorter pa den europeiska kontinen- 

 ten äro stäpp- iden växer äfven på saltstäpper) och örtbacksartade, 

 I »der Hercynische Florenbezirk* uppträder den liksom Salnia pra- 

 tensis i vissa af > die trocknen Hiigelformationen» med en karaktär, 

 som ej litet påminner om de västgötska Sf/joa-backarnas (jmfr t. ex. 

 Drude, p. 377). Kerner anför i Pflanzenleben der Donauländer 

 p. 44 Laimtera som ett fysionomiskt framträdande element i de 

 snåriga brynen af det ungerska laglandets Querciis pediinculata-sko- 

 gar. — Vårdsätra-förekomsten är nu för starkt påverkad af kulturen 

 för att kunna lämna något bestämdt utslag om, hur Lavatera här 

 ursprungligen uppträdt. Allt talar emellertid för att den kommit 

 från den närbelägna, mycket gamla trädgården. En hållpunkt att 

 bestämma tiden för dess förvildande ligger möjligen i att Linné 

 först år 1761 omnämner densamma. Hans »herbationes» gingo ofla 

 öfver Pr{€dium Wåldsätlra», men denna sa iögonenfallande växt 

 anföres dock icke härifrån i Herbationes Upsalienses, hvarken i dis- 

 sertationen 1753 eller den tillökade upplagan af densamma i Amoe- 

 nitates 1706. — De öfriga Mälarlokalerna förtjäna emellertid en 

 växtfysiognomisk och historisk utredning. 



Melampijriim aruense. Ar ej så utpräglad t sydostlig till sin euro- 

 peiska utbredning som föregående. Mot nordväst saknas den emel- 

 lertid i Norge, är mycket sällsynt pa det danska Jylland, och dess 

 få förekomster i England anses af De Candolle, p. 677, troligen 

 som relativt recenta. Uppsala-förekomsterna, som ligga nära artens 

 nordgräns, stå isolerade i det uppländska inlandet. 



M. (irvense växer hos oss dels i åkrar, dels i örtbacksartade for- 

 mationer. Dessa senare ligga dock, sa långt mina iakttagelser räcka, 

 alltid intill åker eller kulturmark. Wahlenbehg uttr3xker nog i 

 Flora suecica, p. 3(S4, dess uppträdande mest trallande med orden: 

 »Hab. in arvis, agris et adjacentibus pratis.» Den hör till den stora 

 grupp af växter, hvilka, då de ej uppträda i rena kulturformatio- 

 ner, ej blott hos oss ulan äfven i andra delar af Europa sällan 

 förekomma i fullt naturliga växtsamhällen utan i kulturgränsen», 

 såsom Johansson, p. 42, kallar »mark, som visserligen ej blifvit 

 odlad, men dock pa annat sätt blifvit bearbetad eller omgestaltad 

 af människan*. Om dylika växter inkommit till Skandinavien med 

 eller utan mäimiskans hjälp eller pa båda sätten, är i hvarje fall 

 mycket svårt att afgöra. 



I Uppsalatrakten sågs den af I^Ihrhart (Beiträge 5. 1. p. 21) något 



