266 



iakttagelser härstamma äfven från Småland (trakten kring Eksjö) 

 samt frän Uppsalas omgifningar. För att erhälla ett säkert jäm- 

 förelsematerial har jag dessutom sedan åtskilliga år haft större delen 

 af våra svenska former under kultur. 



Den fråga som först uppställer sig, då man finner en gamofyt 

 ute i naturen, blir osökt, till hvilken art den bör hänföras. Att 

 riktigt besvara ett sådant spörsmål blir många gånger ytterst svårt, 

 dä man för närvarande saknar en jämförande morfologisk öfversikt 

 öfver dessa organismer. Det är sålunda nödvändigt att först lära 

 känna de olika arternas organisation för att kunna fälla något exakt 

 omdöme, och därvid torde kulturer vara det enda fullt säkra med- 

 let. Emellertid kan man äfven hafva hjälp af flera andra omstän- 

 digheter. Finns det en större mängd gamofyter i omedelbar närhet 

 till ett ormbunksbestånd, så är det ju högst antagligt, att de höra 

 just till den arten. Mänga gånger linner man dessutom gamofyter 

 med utvecklade groddplantor, hvilkas primordialblad oftast ha en 

 ytterst karaktäristisk form, och genom denna blir arten sålunda 

 ganska lätt att identifiera. Som exempel kan nämnas Pohjpodiiim 

 vulgäre (fig. 12, 13, tafl. 11), hvars aflånga, tungliknande pri- 

 mordialblad väl svårligen torde förväxlas med dem hos andra 

 arter, hos hvilka de likaledes äro hela, såsom våra Aspleniiim- 

 arter. Dessa äro i sin tur ej svåra att särskilja, och speciellt lätt 

 att igenkänna är Aspleniiiin ruta muraria, som har särdeles karak- 

 täristiska rundade — njurlika primordialblad. — Arter med mer eller 

 mindre parflikade primordialblad bestämmas bäst genom jämförelse 

 med genom sådd erhållna groddplantor. 



Som bekant erbjuder äfven sporernas struktur synnerligen goda 

 artkännetecken, som åtminstone i de flesta fall äro fullt tillräckliga 

 för en bestämning. Det inträlTar ganska ofta, att man i naturen 

 finner så sma gamofyter, att sj)orernas ytterskikt ännu sitter kvar 

 kring basalcellens bakre ända. Känner man sålunda på förhand 

 dettas utseende hos olika arter, sa möter det ej några större svå- 

 righeter att identifiera äfven de minsta gamofyter. 



Emellertid är jag af den öfvertygelsen, att det i många fall bor 

 kunna lyckas att bestämma gamofyter, älven om sådana som de 

 ofvan nämnda hjälpmedlen ej stå till buds, åtminstone om de äro 

 fullt oskadade. 



Att därvid som .Iakowaiv, söka Unna någon ledning i sättet för 

 den kilformade toppccllcns npjjkomsl tror jag icke ledei- till något 

 resultat. Detta varierar alltlVir mycket. Däremot erbjuda otvifvel- 



