267 



akligt ganiofylernas härl)iklningar goda karaktärer. Dessa äro i 

 allmänhet encelliga, sekretalsöndrande och i saknad af kloroiyll, 

 hvarför de oftast äro hyalina, eller ock kunna de innehålla några 

 få klorofyllkorn (fig. l). Sekretet utbildas i deras spets som en 

 kulforniig ansvällning under kutikulan, h vilken slutligen spränges. 



Efter håren kan man indela ormhunksgamofj^terna i två grup- 

 per: 1. hårförande och 2. nakna. Till den första gruppen komma 

 följande arter: Woodsia iluensis, Cijstopteris fragilis, Phegopteris po- 

 li/podioides, Pli. dryopteris, Ph. robertiana, Aspidiiiin lonchitis, A. fdix 

 mas, A. spinulosum, A. cristatiim, A. thelijpteris (förmodligen äfven 

 A. oreoptcris), Aspleniiiin adiantum nigrum, A. ruta muraria, A. sep- 

 tentrionale, Scolopendrium vulgäre, Pohjpodium vulgäre samt förmod- 

 ligen äfven lilechnum .s/j/Va/?/. Den andra gruppen omfattar: Pteri- 

 dium aquilinum, Asplenium trichomanes, A. viride, Atln/rinui filix 

 femina, A. alpestre, Struthiopteris germanica, Crgptogramma crispa 

 och Osmunda regalis. 



Vid ett närmare betraktande af dessa båda grupper finner man, 

 att släktet Asplenium är represen! eradt inom dem båda med 3 arter 

 i den förra och 2 i den senare gruppen. Detta kan möjligen vara 

 af ett visst systematiskt intresse. Som bekant har släktbegränsnin- 

 gen inom ormbunkarne varit mycket osäker och är det väl delvis 

 ännu. Många författare ha sålunda sammanslagit de tvenne släk- 

 tena Athyrium och Asplenium, af hvilka det första just karaktäriseras 

 af nakna gamofyter. Då man nu finner, att några Asplenier lika- 

 ledes ha nakna gamofyter, så torde detta kunna tydas så, att be- 

 gränsningen af ifrågavarande tvenne släkten ej ännu funnit sin de- 

 finitiva lösning. 



Sättet för de kantställda hårens uppkomst är något olikartadt. 

 Hos en del arter afslutas under den tidigare utvecklingen hvarje 

 segment med ett hår, hos andra däremot markeras icke segmen- 

 tens afslutade tillväxt genom någon hårbildning. Emellertid komma 

 äfven hos dessa senare hår slutligen till utveckling, och man skulle 

 sålunda kunna beteckna dessa som sekundära i motsats till de 

 segmentafslutande primära. Denna omständighet ger osökt an- 

 ledning till särskiljandet af tvenne undergrupper inom den hårfö- 

 rande kategorien, nämligen former med blott sekundära och 

 former med såväl primära som sekundära hår. 



Till den första undergruppen äro att hänföra släktena Pohjpodium 

 och Phegopteris hos oss, till den senare alla öfriga hårförande arter. 

 Undersöker man därför unga gamofyter af t. ex. en Polypodium 



