268 



vulgäre, så kan man däraf bli förledd till att anse, att arten helt 

 och hållet saknar hår. Jakowatz's uppgift (I, p. 502), att så skulle 

 vara fallet, torde sålunda bero på att denne författare endast un- 

 dersökt unga stadier af ifrågavarande art. 



Äfven vid särskiljandet af de hårförande arternas gamofyter ha 

 håren visat sig erbjuda användbara karaktärer. Form och frekvens 

 växla betydligt och äfven den relativa storleken, ehuru det många 

 gånger blir omöjligt att taga denna senare i betraktande. 



Understundom bli håren flercelliga därigenom, att deras bär- 

 cell växer ut och börjar dela sig. Detta är i synnerhet vanligt hos 

 sådana former, hvilkas hårbildningar genom en bred bas äro vid- 

 fästade bärcellen, såsom de behårade Asplenierna. Någon gång 

 kunna dylika flercelliga hår uppträda utom på kanterna äfven på 

 undersidan, hvilket jag iakttagit hos Scolopendriiini vulgäre och 

 Aspidium sj)inulosun}. Mera skenbart flercelliga kunna håren för 

 öfrigt bli hos de flesta arter vid allt för tät odling. Kantcellerna 

 visa därvid ofta en tendens att växa ut öfver den ursprungligen 

 jämna konturen och skjuta därvid håren framför sig. Sådana ga- 

 mofyter te sig därför såsom fint krusiga i kanterna. Mer obligat 

 uppträder en sådan krusighet hos t. ex. Asplenium adianlum uigrum 

 och .4. ruta muraria, hos hvilka kanterna understundom upplösas i 

 ett stort antal flikar af den mest växlande form och storlek (fig. 2). 



Att uppskatta hårens frekvensgrad hos exemplar med upprispad 

 kant blir naturligen mycket svårt, och de uppgifter, som i det föl- 

 jande däröfver meddelas, äro därför hämtade från individ med så 

 jämn kant som möjligt. 



Jag lämnar härmed en beskrifning öfver hårens utseende hos de 

 svenska arter, jag varit i tillfälle att undersöka och hänvisar sam- 

 tidigt till tnfl. 10. Samtliga hår äro här afbildade utan sekret för 

 all lala spetsen tydligare framträda. 



Woodsia ilvcnsis (fig. 1 — 2, tafl. lO). Kantens hår fina och lätt 

 ställda, undersidans strödda till rikliga. 



Cijslopteris fragilis (lig. 3 — 5, tafl. 10). I förhållande till sin tjock- 

 lek äro håren långa och fina. Kanterna äro försedda med tätt- 

 ställda hår, hvilkas bas ofta är nedsänkt i bärcellen, undersidan 

 har blott enstaka sådana. 



AHpidium spinulosuin (lig. (), tafl. lO). I förhållande till bärcel- 

 lernas storlek äro håren mycket kraftiga, i kanten glesa, (det i fig. 

 ålergifna förhållandet är mycket sällsynt), på undersidan tämligen 

 sällsynta. 



