273 



tur utveckla en ny gamofyt (fig. 3 till höger). Härigenom blir det 

 möjligt, att det från en enda spor utvecklas ett större antal sporo- 

 fyter, i stället för att det såsom normalt ansetts blott utvecklas en 

 enda. 



Ofta kan redan vid eller omedelbart efter sporens groning en 

 klyfning af växtkroppen inträffa, hvilket framgår af fig. 9. Härige- 

 nom ökas naturligen sporofylbildningen; någon gång kunna till och 

 med på en enda gamofyt flera sporofyter anläggas. Ett dylikt för- 

 hållande är redan anmärkt af Edlich (I, p. 9, anm.) för Athijriuin 

 filix femina och Cijstopteris fragilis, själf har jag iakttagit det hos 

 Woodsia iluensis och Scolopeiulriiim vulgäre. 



Man har i allmänhet ansett, att utbildandet af ett embryo skulle 

 utgöra en gräns för gamofyternas tillvaro. Att så emellertid icke 

 alltid är fallet framgår bl. a. af hvad som i det ofvanstående med- 

 delats om Polypodiiim vulgäre. Som individ kunna de visserligen 

 ej fortsätta sin existens, utan de splittras i flera nya, alldeles som 

 förhållandet är med den biologiska växttjp, som karaktäriseras ge- 

 nom greniga, bakifrån bortdöende rhizom. 



För den händelse att ett embryo ej utvecklas, ställer sig saken 

 något annorlunda. — Goebels antagande (l, p. 477), att I^olypo- 

 diaceernas gamofyter i motsats till den hos Osnmnda regalis slutli- 

 gen skulle dö af inre orsaker, finner jag ingalunda bestyrkt genom 

 mina undersökningar. Flera exemplar af mina i kultur hållna arter, 

 som undgått befruktning, ha uppnått en ålder af mer än två år, 

 och något skäl för att de ej skulle kunna fortfarande utveckla sig, 

 kan jag ej finna. Det primära meristemet upphör visserligen så 

 småningom att fungera, men lämnar rum för flera nya; häri består 

 tydligen den enda skillnaden med Osmn/jf/a-gamofyten, hos hvilken 

 det primära meristemet alltjämt fortsätter sin verksamhet. 



Gamla Polypodiacégamofyter visa ofta en tendens att utveckla 

 blott och bart arkegon, d. v. s. deras könskvalitet blir på äldre 

 stadier honlig. Detta är säkerligen också orsaken till att de kunna 

 undgå att bli befruktade, då spermogon saknas. För den händelse 

 att adventivskott komma till utveckling, kunna emellertid dylika 

 åter med lätthet uppstå, och i så fall är ingalunda möjligheten för 

 en befruktning utesluten. 



En fråga slutligen, som nära ansluter sig till ofvan behandlade 

 spörsmål, är tiden för sporofyternas första gången inträdande ferti- 

 litet. Några iakttagelser häröfver i naturen föreligga såvidt jag 

 vet ännu icke, och de, som jag här kan meddela, äro sålunda häm- 



