279 



afbruten al" Hiiii^re eller kortare intervaller, hvilka jag i det följande 

 särskildt får anledning att erinra om, så stå de alltjämt fullkomligt 

 oförklarade. Så mycket synes af redogörelserna för iakttagelserna 

 framgå, att väderleksförhållandena ej influera pä periodiciteten, i 

 det blomningsdagarna äro fullkomligt oberoende af det rådande 

 vädret. Man vore därför nästan frestad att tyda företeelsen såsom 

 beroende på en i växtens natur liggande egenskap eller förmåga att 

 på detta utmärkta sätt främja blommornas exponerande och öka 

 möjligheten af korsbefruktning. Hvad som emellertid skulle kunna 

 bidra till lösning af frågan, vore ett noggrannare aktgifvande på de 

 yttre förhållandena i samband med experimentella försök. En 

 möjlighet härtill har erbjudits mig, i det en i Upsala bot. trädgård od- 

 lad växt just uppvisade ett vackert exempel på en dylik språngvis 

 försiggående, periodisk blomning. Det var den i varmhus ej sällan 

 odlade Commelinacén, Spironeiua fingrans, som tilldrog sig uppmärk- 

 samheten genom att vissa dagar bära rikligt med blommor, under 

 det att den andra dagar ej hade att uppvisa en enda. Som arten 

 äfven i andra hänseenden utmärker sig genom en del ej beaktade 

 egendomligheter i blommans byggnad och biologi, må här en redo- 

 görelse därför meddelas. 



Spironema fragrans I^indl., enda arten af sitt släkte, är en hittills 

 föga känd växt, särskildt om man tar i betraktande dess gamla 

 kultur i växthusen. För Commelinacé-monografen Clarke (3, s. 313) 

 var den, förutom i odlade exemplar, blott känd från ett enda håll 

 i Mexiko, BouRGEAirs nr. 2096; någon uppgift om dess växsätt 

 eller dyl. lämnar han icke. Ej heller Hemsley (6), som lika- 

 ledes blott citerar nämde Bourgeau's nummer, meddelar några 

 närmare upplysningar, utom att exemplaret härstammar från Valley 

 of Cördoba i södra Mexiko. Arten är en kraftig, ända till 2 meter 

 hög, saftig ört med mer eller mindre uppräta eller buktade, stundom 

 hängande grenar och ovalt lancettlika, saftiga och friskt gröna, in- 

 till 2 dm. långa blad. Ifrån stammen utsänder den kraftiga luft- 

 rötter, hvilket synes tala för att den i sitt hemland möjligen före- 

 kommer såsom epifyt. Någon uppgift om huru därmed förhåller 

 sig eller i öfrigt angående växtens förekomstsätt (enstaka, sällskap- 

 ligt eller dyl.), har jag emellertid ej kunnat finna. 



Blommorna sitta samlade i stora, på de odlade exemplaren intill 

 /2 eller t. o. m. 1 m. långa, toppställda, greniga inflorescenser, bil- 

 dade af en mängd strödda och mer eller mindre klotrunda blom- 

 gyttringar, hvilka i sin tur äro sammansatta af talrika, tätt intill 



