288 



sicksackknippenas skottleder, hvilket å sin sida står i samband med 

 att det af växten måste kräfvas ett rätt stort förberedande arbete 

 till bvarje ny skottgenerations fulla utveckling. Därför åtgår för 

 en dottergenerations mognad en viss tid, längre eller kortare allt- 

 efter de yttre faktorernas samfällda verkan. Först när så detta för 

 hvarje led i knippets skottkedja nödvändiga »förstärkningsstadium» 

 är genomgånget, äger dess blomma möjlighet till full utveckling, 

 och om förhållandena ej sätta hinder i vägen (såsom t. ex. för 

 svagt ljus), så öppnar sig nu blomman. Ha därför blott lämpliga 

 yttre förhållanden — hvilka dessa äro, är ännu omöjligt att yttra 

 sig om — en gång gett impuls åt växten att utveckla den första 

 blomman i sina sicksackknippen (i flera eller färre af dessa), så 

 blir följden, att alla dessas följande andra blomma äfven samtidigt 

 öppnar sig, och så kryper blomningen så småningom knippena 

 uppför, hvarvid af ofvan anförda grunder de likvärdiga blommorna 

 i tid följas åt. Så uppstår denna egendomliga omväxling mellan 

 blomdagar och blom fria intervaller, hvilka senare kunna betecknas 

 som förstärkningsstadier för den blomgeneration, som är i tur att 

 slå ut. Är vidare denna framställning riktig, så erbjuder det ingen 

 svårighet att utsträcka tolkningen äfven till flera närstående indi- 

 vids samtidighet. Ty äro de yttre förhållandena lika, så följer 

 däraf lika langa förstärkningsstadier åt skottgenerationerna. Äro 

 förhållandena olika, så kräfva — som vi vid experimenten sett — 

 de mindre gynnade exemplaren längre tid att förbereda blomutslag- 

 ningen: parallelismen går därigenom förlorad. 



Till det här förda resonemanget ma ett par anmärkningar läg- 

 gas. Först framställer sig den frågan, hvarför ej samma periodicitet 

 äfven återfinnes hos öfriga Commelinacéer med endagsblommor i 

 sicksackknippen, liksom hos andra växter med liknande blomställ- 

 ning. Detta förhallande synes mig endast kunna förklaras därige- 

 nom, att de förlängda förslärkningsstadierna hos Sj)iioiu'ma-h\oin- 

 morna måste betraktas som en egenskap, som den växten förvärfvat 

 sig till blommornas exponerande, jämförbar t. ex. med den egen- 

 ska[), som utmärker så många växter (.Sa/u-arler ni. fl.), nämligen 

 att genom ett påskyndande af de llorala delarnes utveckling lika- 

 ledes befrämja dessas exponerande. I viss mån skulle jag därför 

 kunna instämma i H. Mullers (14, p. 41) omdöme om de ofvan- 

 nämnda MarzVa-blommonias samtidiga blomningar, att »auch diese 

 Eigenschaft lässt sich aus dem gesleigerlen Insektenbesuche, der 

 aus der gesteigerlen Augenfälligkeit folgt, als durch Nalurauslese 



