289 



envorben, erklären». Och lör öirigt torde del nog, där sa tillfälle 

 finnes, vara skäl att granska äfven andra Commelinacéers blomning, 

 om ej i själfva verket hos flera en liknande periodicitet förefinnes, 

 ehuru på grund af fåblommigare, sparsammare förgrenade inflo- 

 rescenser ej så iögonfallande som hos den för familjen ovanligt rik- 

 blommiga Sj)ir(>nein(i fragnins. Hos de arter, jag haft tillfälle att 

 iakttaga, har jag emellertid ej funnit någon antydan därtill. 



Hur ställa sig slutligen de öfriga kända exemplen på afsatsvis 

 försiggående blomning till den här lämnade förklaringen af den- 

 samma såsom beroende på blommornas plats i olika skottgenera- 

 tioner i samband med dessa senares individualisering och behof af 

 ett utdraget, efter yttre förhållanden längre eller kortare förstärk- 

 ningsstadium? Säkra slutsatser kunna i detta afseende tyvärr ej 

 dragas af de hittills tillgängliga iakttagelserna. Hvad först angår 

 Schimper's uppgift om några orchidéers periodiska blomning (16, 

 p. 270), så är detta hans meddelande af alltför sväfvande natur 

 för att här kunna ge anledning till några reflexioner. Samma gäller 

 om Cordia sp., hvilken ej heller är till arten angifven; framhållas 

 må emellertid, att delta släkte såsom tillhörande familjen Boraginacea' 

 har blommorna sittande i sicksackknippen liksom Spironema. Lind- 

 mans ofvan citerade iakttagelse öfver Mimosa polijcarpa kunde af 

 honom tyvärr ej fullföljas; han meddelar emellertid, att i hvarje 

 blomhufvud alla blommor samtidigt utslogo — de äro här till sin 

 skottföljd likvärdiga — men nämner intet om, huruvida de blom- 

 mande hufvudena tillhörde samma skottgenerationer i vippan eller 

 olika. Fritz Muller's A/or/ca-arter, de klassiska exemplen på af- 

 satsvis försiggående, samtidig blomning, äro ock de hittills bäst 

 studerade. Och dock framgår ej heller här tydligt, om vid hvarje 

 blomning delta en eller flera skottgenerationer i sicksackknippet; 

 liksom Spironcman äga nämligen A/ar/cö-arterna denna blomställning. 

 Det förra synes mig dock underförstås, ehuru jag ej kunnat finna 

 det någonstädes klart uttryckt; H. MCller (14) framhåller nämligen 

 särskildt som ett anmärkningsvärdt förhållande, att vid en abnormt 

 yppig blomning 2, 3 eller t. o. m. flera, ända till 7 blommor i sam- 

 ma blomställning voro utslagna. Intet af de mig bekanta fallen af 

 det här behandlade periodicitetsfenomenet synes mig därför direkt 

 tala emot det försök till tolkning af detsamma, som Spironema fra- 

 grans gett anledning att här framställa. 



Att denna hittills skildrade och diskuterade egendomliga samti- 

 dighet i alla blommornas öppnande, ej endast på ett och samma 



