295 



meter anmärkningsväidl understiger den ännu oförändrade, raka 

 delen af ståndarsträngen. 



Ett par nära till hands liggande frågor framställa sig här lill be- 

 svarande. Hvad är orsaken till denna ståndarsträngarnes egendom- 

 liga spiralformiga sammandragning och till denna ovanliga vätske- 

 ulsöndring? Är det den senare, som orsakar hoprulhiingen, eller 

 är det centralsträngens spiralsammandragning, som åstadkommer 

 vätskeutsöndringen och därmed kutikulans aflyflande? Med andra 

 ord, hvilken är den primära faktorn? Den uppfattning, jag kommit 

 till, är den, att vätskeutsöndringen är det ursprungliga, och att denna 

 som följd för med sig en hoprullning, mer eller mindre tydligt 



Fig. 9. Spiioneiua frayrans. Kpidermisceller frän ung ståndarsträiig: kutikulan 

 delvis aflyftad, Ijildande tvänne blåslika utbuktningar (*). (^irka '■'/,. 

 » 10. Ståndarknappbasen jämte öfre delen af ståndarsträngen under begynnande 

 hopdragning. Vid * börjar vätskeafsöndring ocb kutikulans aflyftande. ''"J^. 



spiralformig, af såväl centralsträngen som af hela ståndarsträngen. 

 För att förstå detta, är det af vikt att erinra sig, att dessa båda 

 strängar ej hålla jämna steg i sammanrullningen, utan att den inre 

 är betydligt tätare och dessutom regelbundnare vindlad än den yttre, 

 d, v. s. det hölje, som bildas af kutikulan och som för det obeväp- 

 nade ögat ter sig som hela ståndarsträngen. För den nämnda upj)- 

 fattningen synes mig särskildt den omständigheten tala, att vätske- 

 utsöndringen städse brukar sträcka sig längre ned än spiralvind- 

 lingen, särskildt centralsträngens (se fig. 10), och som företeelserna 



