299 



antagn, det förliallaiulena i växthusen ej äro gynnsamma eller t. o. m, 

 omöjliggöra liuklsällning. Troligen är det den i växthusens varm- 

 rum rådande stora luftfuktigheten, som varit verksam, ty de passe- 

 rade blommorna hafva ständigt möglat bort. Blommans byggnad 

 synes mig emellertid afgjordt peka hän på, att det är vinden, som 

 spelar den allra största rollen vid pollenöfverföringen. Af livad jag 

 sett på de odlade exemplaren, synes en sådan helt enkelt oundviklig 

 vid hvarje, äfven mycket svag vindstöt. Och ett faktum, värdt 

 beaktande, är därvidlag, att de samtidiga periodiska blomningarna, 

 om de ock kunna såsom ofta framhållits befrämja insektbesök, äf- 

 ven påtagligen äro af lika stor vikt och betydelse för frömjölets 

 öfverförande med vindens tillhjälp från individ till individ. 



I jämförelse med den utpräglade anemofila byggnaden i blomman 

 träder dess entomolila karaktär betydligt tillbaka. Jag vill dock 

 lämna öppet, huruvida ej äfven samtidigt insektbesök kunna med- 

 verka i någon män till pollineringen, och ej heller vill jag närmare 

 ingå på den ej otänkbara möjligheten, att de entomofila egenska- 

 perna i blomman skulle vara minnen från föregångare till arten 

 med mera utpräglade insektblommor. Hvad däremot autogamien 

 beträffar, så kan jag ej frångå att i den egendomliga neddragningen 

 af ståndarne se en ren utbildning för en dylik; denna sinnrika in- 

 rättning i blomman går nämligen i allt ut på att packa samman 

 ståndarne nere i blomtratten, att placera pistillens borstiga märke 

 midt inne i detta ståndarnystan samt att äfven efter den öppna 

 blommans korta lifstid för en längre tid bibehålla denna intima 

 kontakt. Särskildt må därvid erinras om det ofvan påpekade för- 

 hållandet, att den genom vätskeutsöndring klibbiga kutikulan fast- 

 håller massor af pollenkorn, hvilkas läge därigenom blir sådant, 

 att de i och med blommans hopslutning pressas mot märkeshåren. 

 Det synes mig därför ej vara för djärft, att redan nu — oaktadt 

 kontrollförsök under växtens naturliga förhållanden i och för fast- 

 ställande af autogamiens effektivitet — dock tolka den i Spironema 

 fragrans ståndarsträngar förekommande, så egendomliga vätske- 

 utsöndringen och den i samband därmed stående nedstoppningen 

 af ståndarknapparne i blomtratten såsom en direkt reservinrättning, 

 afsedd att nödvändiggöra en själfpollination, för den händelse den 

 vanliga, anemofila (eller entomofila?) pollenöfverföringen af en eller 

 annan anledning uteblifvit under blommans korta lif. Endast på 

 så sätt synes mig detta egendomliga drag i blommans utveckling 

 kunna få en tillfredsställande förklaring och sättas i samklang med 

 blombyggnaden i öfrigt. 



