(60) 



f) Agrostis slulonifero, Anemone Hcpatica och ncmorosa, Anlennaria dioica, 



Carex ericetonim, C. Oederi, C. piilicaris, Cirsiiini acaiile, Galiiun 

 boreale och verum, Hcliantbcmiim ChanKccistns, Hieracinm Aiiricnla, 

 Innia salicina, Liniim catharticiim, Polijgala amarcUum, Potentilla 

 erecla och reptans, Prunella viilgaris, Rnbus saxatilis, Scorzonera hii- 

 milis, Thymus Serpylliim, Vaccininm vitis idcea, Viola piimila. 



g) Mossor rikliga: Ilypmim mullnsciim Hedw., H. stellatum Schreb. och 



vid buskar H. triqiictriini L., Dicraiuim iindiilatiim Ehrh. ni. fl. 



Frekvensen i skikten växlade i olika delar af hagen, hvarför den i all- 

 mänhet ej upptagits i förteckningen. 



Uppdelar man vegetationen i dess utvecklingshistoriska element, finner 

 man, att 20 % höra till de växter, som pläga betecknas som glaciala, 



Hlekcviit med tva riigj^ar al Potenlillti fnilirosa (vid x ). i-Oto 



1908. 



nära 50 % äro subglaciala, 25 ^,; ek väx t er; men blott en bok- 

 växt (Carex lomenlosa) ingår i listan. Dä den grunda markbetäckningen 

 sannolikt alltid varit hindrande för uppkomsten af tät skog, torde växt- 

 samhället på platsen direkt härstamma utan genomgripande eller våld- 

 samma förändringar ur det, som uppstod, då glacial växterna togo marken 

 i besittning. 



Den andra lokalen, hvaraf den förra nästan kan sägas vara en fram- 

 skjuten utpost, utgöres af en del af den stora hällmarksplatå, som på 

 en höjd af c:a 70 m. öfver hafvet utbreder sig öster om landsvägen 

 mellan Tingstäde och Häl. Detta områdes västra del är dels täckt af 

 ett tunt lager vittringsgrus, dels utgöres det af sprickig häll. Som 

 marken därjämte sakta sluttar mot väster, är dräneringen i allmänhet 

 utom på mindre fläckai- tiimligen god. Den östligaste randen af platån 

 :ir på flera ställen märkbart högre belägen än det horisontala midtpar- 



