(62^ 



det klart, att Potentilla fniticosa är väl skyddad gentemot människans 

 ingripande, och att växtens existens icke ens genom skogseldar allvar- 

 samt hotas. På den förra lokalen är däremot risken stor, att växten 

 genom markens odlande eller bebyggande skall utrotas. 



Potentilla fniticosa har som bekant en mycket vidsträckt utbredning 

 inom norra hemisfärens kallare delar och hänföres af F. W. C. Are- 

 SCHOUG (Bidrag till den skandinaviska vegetationens historia, Lund 1867) 

 till den Nordsibiriska floran. Invandringstiden kan väl ej förläggas 

 till något annat skede än det, som enligt R. Sernanders terminologi 

 (Studier öfver den gotländska vegetationens utvecklingshistoria) benämnes 

 den arktiska perioden. Växplatsen befinner sig ju också högt öfver an- 

 cylusgränsen, men växten saknas på de talrika lägre hällmarkerna, som 

 hvad de edafiska faktorerna angår erbjuda lika goda villkor för dess tref- 

 nad. Något liknande gäller om flera af Gotlands glaciala eller subglaciala 

 sumpväxter, hvilka förekomma uteslutande eller öfvervägande i de högst 

 belägna myrarna. Bekant är också, att en del dylika växter anträffats 

 fossila nedanför ancylusgränsen å södra Gotland, där de nu för tiden ej 

 träffas lefvande. Hällmarkerna, där alltid partier torde funnits, som 

 saknat slutna formationer, äro särdeles lämpliga för bevarande af urgamla 

 växtformer, trots invandringen af olika floror (jfr Sernander, anf. st. 

 p. 75; H. Hesselman, "Vegetationen och skogsväxten på Gotlands häll- 

 marker, p. 82). Däremot synes den spontana floran numera ha svårt 

 att utbreda sig från det ena hällmarksområdet till det andra. Ty på 

 sydligaste Gotland saknas en del eljest allmänna hällmarksväxter {Arcto- 

 staphijlos liva iirsi, Sedum sexangiilaré), medan t. ex. Adonis vernalis 

 blott förekommer på sydligaste delen och på Stora Karlsö. 



Det beror nog ej på en tillfällighet, att i samma hällmarksområde, 

 blott några kilometer längre norrut, en annan glacial växt, Pulsatilla på- 

 lens, förekommer med en motsvarande eller snarare högre frekvens. Dess 

 andra lokal (i Lojsta socken) ligger också ofvanför ancylusgränsen. 

 Sannolikt är denna växt på Gotland liksom på tyska låglandet en verklig 

 glacial relikt (jfr A. Engler, Versuch einer Entwicklungsgeschichte der 

 Pflanzenwelt, I p. 170). 



K. Johansson. 



Om fyllodi hos Anemone silvestris L. 



Några kilometer öster om Visby utbreda sig Endre hällmarker, bekanta 

 för sin tillgång på Anemone silvestris m. fl. kalk växter. Vid ett besök 

 på en af lokalerna påträffade telegrafkommissarie Tn. Lange sistlidne 

 sommar missl>ildade individ af nämnda växt, hvilka han visade mig. 

 Några dagar senare uppsökte jag stället för att närmare iakttaga växtens 

 förhållande till den typiska formen. 



Missbildningen utgör hufvudsakligen exempel på fyllodi, ehuru äfven 

 andra egendomligheter förekomma. Rosettbladen ha det vanliga utseen- 

 det. Men redan hos st^kljebladen börjar transformationen. I stället för 

 det vanliga tretalet finner man här flera tretaliga kransar, så anordnade, 



