(74) 



I följande kapitel skildrar förf. lafvegetationen inom skilda växtsam- 

 hällen eller på olika substrat: klitterna, hedarna, mossarna, skogarna, de 

 särskilda i dessa ingående träden, ensamt växande träd, klippor och 

 stenar. Största intresset synes mig anknyta sig till skildringen af klit- 

 ternas och hedarnas lafvegetation, dels därför att denna utvecklar sig 

 under de extremaste och åtminstone i viss mån ogynnsammaste yttre 

 förhållandena, dels därför att den är skäligen artfattig. Framställningen 

 kan på grund häraf blifva mera klar och koncis, då den ej behöfver 

 tyngas af alltför stor rikedom på detaljer eller för många i-estriktioner, 

 betingade af afvikelser från den vanligast förekommande organisations- 

 typen. 



På klitterna förekomma på marken i^på olika fuktiga lokaliteter olika 

 arter) flera CAadonia\ t. ex. Cl. rangiferina, CJ. pyxidala, Cl. foliacea = 

 Cl. alcicornis) och Cl. coccifera, Pelligcra canina. Corniciilaria acnleaUi, 

 Stereocaiilon paschale m. fl; på buskarna växa epify tiskt Ramalina poly- 

 morpha subsp. farinacea, Xanthuria parielina, Parmelia olivacea, P. phij- 

 sodes. P. saxaiilis, Phijscia stellaris, Cetraria sa'pincola och några skorp- 

 lafvar, såsom Lecidea parasema och Lecanora sabfiisca. Särskildt de på 

 jord växande måste vara så byggda, att de kunna fördraga intensiv be- 

 lysning; de äro till färgen antingen bruna — nästan svarta eller hvita, i 

 senare fallet med talrika intei'cellularrum i de ytligt lig&ande väfnaderna. 

 Vidare äro de utsatta för mycket stark transpiration ; för att den skad- 

 liga inverkan af denna måtte förminskas, äro de i allmänhet försedda 

 med tjockt kortikallager. Cladoniw liafva dessutom kraftiga stereomcy- 

 lindrar innanför gonidiallagret, hvilka enligt förf. icke blott hafva meka- 

 nisk uppgift, utan äfven skola bidraga till att hindra för stark och hastig 

 uttorkning. Flera på klitterna växande lafvar, t. ex. Cladonia pyxidata, 

 Cl. coccifera och (U. rangiferina, hafva på ett eller annat sätt byggda 

 hapterer, som tränga ned i sanden och förhindra lafvens lösryckande 

 och bortförande med vinden. 



Framställningen förtydligas med talrika figurer, som visserligen äro 

 ganska skematiska — såsom nästan alltid är fallet med figurer öfver 

 lafvarnas anatomi — men som väl framhålla just det, förf. vill hafva 

 framhållet. 



Efter samma plan fortgår framställningen öfver lafvegetationen i andra 

 växtsamhällen och på andra ståndorter. 



På klitterna hafva lafvarna (de olika arterna) näppeligen att uthärda 

 någon konkurrens sinsemellan eller med andra högre växter. Inom andra 

 samhällen blir detta däremot ofta fallet; så t. ex. i bokskogen och på 

 mer eller mindre fritt växande bokar. Bokens krona genomsläpper som 

 bekant endast en ringa mängd ljus, särskildt om sommaren. Pä vintern 

 blifva förhållandena i detta hänseende gynnsammare, i hvad rör de äldre 

 träden, hvilkas d()da blad falla af på hösten. På yngre individ eller i 

 yngre skogar sitta dessa däremot kvar öfver vintern, och då utgör den 

 starkt reducerade ljustillgången ett så godt som absolut hinder för ut- 

 vecklingen af lafvegetation på stammarna. I en normalt utvecklad, frisk 

 äldre bokskog är marken täckt med nedfallna löf och glest bevuxen med 

 en artfattig flora af gräs och örter, hufvudsakligen vår- eller försommar- 



