(78) 



att bli ett »standard work» inom hussvamplitteraturen. På grund af 

 ämnets vikt torde ett något utförligare referat vara på sin plats. 



Bland de timmerförstöi-ande svamparna har, naturligt nog för öfrigt, 

 den s. k. äkta hussvampen [Mcriilius lacrymans) hittills varit den mest 

 uppmärksammade. Att jämväl andra hymenomyceter uppträda som trä- 

 förstörare i byggnader och timmerupplag har visserligen varit bekant, 

 men icke blifvit tillbörligen studeradt. I denna nya bok träffa vi för 

 första gången en utförlig och fullständig framställning af samtliga de 

 träfrätande svampar, idel hymenomyceter, som anträffats i våra husbygg- 

 nader. Då äfven ytterst få mykologer af facket äro hemmastadda i dessa 

 stycken och därtill litteraturen i ämnet till stor del är splittrad i notis- 

 form i ofta svåråtkomliga afhandlingar, så blir denna författarens sam- 

 manställning och kritiska behandling dubbelt värdefull. Här behandlas 

 sålunda: 5 .Meriiliiis-, 20 Polyponis-. 4 Divdalea- och Lenziles-Sirter, 8 

 Agaricinéer, 2 Hydnacéer och 4 Thclephoraccer. Ett synnerligen vackert 

 och instruktivt illustrationsmaterial förhöjer i hög grad arbetets värde 

 och användbarhet. Mycket ofta anträffas de timmerförstörande svam- 

 parna blott i form af mycelier och äro då ofta ytterst svåra att till arten 

 bestämma. Denna så teoretiskt som praktiskt mycket viktiga sida af 

 hussvampfrågan har Mez särskildt beaktat och har här för första gången 

 lämnat en utförligare beskrifning af de olika arternas mycelier och dessas 

 karakteristika. 



Efter en bestämningstabell öfver samtliga arter, öfvergår förf. till den 

 detaljerade behandlingen af hvarje särskild art för sig. dess utseende, 

 uppträdande, förstörelsearbete, lifsbetingelser och kultur på naturligt eller 

 artificiellt substrat. 



Farligast af alla dessa svampar är utan jämförelse den s. k. äkta 

 hussvampen, Mcruliiis lacrymans, som af alla är den bäst kända. Från 

 alla andra hussvampar skiljer den sig därigenom, att den förmår inväxa 

 i och förstöra torrt trä, medan öfriga arter tarfva ett mer eller mindre 

 fuktigt substrat och fuktig omgifning för att kunna växa och trifvas. 

 Det vatten, som ofta iakttages i droppform från Merulius' fruktkroppar, 

 och som gifvit arten dess namn, lacrymans, den gråtande, tillföres genom 

 myceliesträngarna, ofta från stora distanser. Vid själfva cellulosans sön- 

 derdelning genom svampens fermenter bildas emellertid också vatten i icke 

 ringa mängd, som kommer svampen till godo och som delvis betingar 

 dess förmåga att angripa torrt trä. Cellulosans sönderdelning får antagas 

 ske efter formeln: C^ H^o O5 + 13 O = 6 H,, O + 6 C Og. Af Mez utförda 

 instruktiva försök illustrera tydligt denna svampens egen vattenproduk- 

 tion med cellulosa som råmaterial. 



Då Merulius endast under vissa betingelser skrider till bildande af 

 fruktkroppar och i kanske flertalet fall med en viss hårdnackenhet kvar- 

 står å mycelstadiet, så har mycken diskussion stått angående de speci- 

 fika faktorer, som komma hymeniebildning å bane. Att ett tillräckligt 

 kraftigt, näringsrikt mycelium är en första grundbetingelse härför, därom 

 äro alla ense. Därtill måste dock tydligen komma ytterligare någon eller 

 några andra faktorer, i det ofta äfven de kraftigaste mycelier envist hålla 

 sig sterila. Man har gissat på diverse olika orsaker till hymenialbild- 



