(79) 



ningens inträdande såsom tillgång till ljus, till ett visst värmeoptimum, 

 ställt den i samband med näringsfysiologiska spörsmål o. s. v. Att ljus 

 icke är den inducerande faktorn, framgår emellertid däraf, att man ofta 

 sett Mcriiliiis bilda fruktkroppar i mörka grufvor och själf har ref. för 

 några år sedan sett ett synnerligen vackert exempel på kolossal frukt- 

 bildning hos Mcruliiis i mörker inuti dräneringsrör under ett boningshus 

 i Helsingborg, hvarvid rören på flera meters längd voro invändigt full- 

 ständigt tapetserade med sporlager, så att rören styckevis t. o. m. voro 

 helt tillstoppade. Efter att ha granskat de olika förklaringsförsök, som 

 lämnats, redogör Mez för sina egna erfarenheter och experiment samt 

 kommer till det resultat, att den specifika formativa retning, som tvingar 

 det t^terila 3/e/-u/m.s-myceliet till fruktkroppbildning, är att söka i substra- 

 tets gradvisa uttorkning. Medan man sökt göra gällande, att Meruliiis 

 med förkärlek skulle fruktificera under tiden maj — augusti, påvisar förf. 

 med rätta att fruktkroppar utbildas under årets alla månader. 



Att sporerna, som utvecklas i oräkneliga massor, i allmänhet gro ganska 

 dåligt i både vatten och näringslösningar, är en gammal erfarenhet, som 

 förf. blott kan bekräfta. En ringa tillsats af ammonium- eller kalium- 

 fosfat verkar stimulerande på groningen. Därför har redan Rostrup 

 framhållit, att Menilius-svampens utveckling i byggnader i hög grad gyn- 

 nas, om arbetarna, som nog ofta händer, urinera å trävirket. Urinens 

 halt af fosfater gynnar nämligen Meniliiis-sporevnas groning och grodd- 

 slangarnas inträngande i veden. 



För flertalet hymenomycetmycelier äro som bekant de s. k. schnallen- 

 bryggorna karakteristiska, hvilka förbinda tvenne närliggande hyfceller 

 med hvarandra medelst en öppen sidoslang, som växer ut från den ena 

 cellen, förbi mellanväggen och in i granncellen. Nu är det hos Mcrulius- 

 myceliet mycket vanligt att finna en ny mycelieträd utväxa från själfva 

 schnallen-bryggan, och detta har länge t. o. m. ansetts för ett specifikum 

 för Meriiliiis-myceMet Nu påvisar emellertid Mez, att alldeles likartade 

 schnallenförgreningar också uppträda hos åtminstone en timmerförstö- 

 rande Polyporiisart af pa/jora/7»s-gruppen. Däremot påvisar förf., att 

 det i vissa utvecklingsstadier snöhvita J/e/-u//ij,s-myceliet på magert nä- 

 ringssubtrat (sällan i hus, ofta i äldre, utsugna kulturer) plättvis antager 

 en kanariegul färgton, hvilken färgväxling aldrig iakttagits hos någon 

 annan hussvamp, och som därför kan användas såsom ett diagnostikum 

 på M e ru I i II s-myce\iet. Äfven har af Ruhland framhållits, att Meriilius- 

 hyf ernås celler liksom hos si. Coniophora) äro mångkärniga till skillnad 

 från många andra »hussvampar». Polyporiis vaporariiis har exempelvis 

 2 kärnor i hvarje hyfcell. 



Genom Czapek's bekanta undersökningar öfver de träbeboende svam- 

 parnas biologi är ådagalagdt, att 3/er«/å/.s-myceliet af söndrar tvenne ferment: 

 Hadromas och Cytas, af hvilka det förra spaltar hadromalens (= 1ig- 

 ninets) eterartade förening med cellulosan, medan cytasen i sin ordning 

 upplöser cellulosan. Vidare har Kohnstamm konstaterat uppträdandet af 

 ytterligare tvenne ferment: Amy las, som försockrar stärkelse, och 

 Emulsin, som spaltar glycosider och i veden närmast förarbetar coni- 

 ferinet, samt slutligen ett peptoniserande ferment, som upplöser plasma- 



Svensk Botanisk Tidskrift 190S. 28 



