(81) 



ställda af v. Tubeuf i en uppsats »Hausschwamm-Fragen» (Naturw. Zeit- 

 schrift fur Land- und Forstwissenschaft. 1903). Huruvida Merulius an- 

 träffats spontan i svenska skogar är mig icke bekant, men från Dan- 

 mark meddelar Rostrup (Plantepatologi. 1902) ett dylikt fall, hvarvid 

 svampen växte på nedre delen af stammen af en Cdstanea uesca i Char- 

 lottenlund vid Köpenhamn. Allt som allt: Merulius är af allt att döma 

 ytterst sällsynt i fria naturen och där att betrakta som verklig botanisk 

 raritet, v. Tubeuf betonar med rätta, att de hittills kända fyndorterna 

 ingalunda förskrifva sig från några af människan oberörda urskogar, 

 utan tvärtom från orter, belägna i omedelbar närhet af städer, vägar, 

 byggnader, kort sagdt inom räckvidden för den mänskliga kulturen. 

 Därför anser v. Tubeuf det icke uteslutet, att dylik »vildväxande» Me- 

 rulius åtminstone i en hel del fall kan vara att betrakta såsom »förvil- 

 dad», utkommen från smittohärdar i närbelägna hussvampinfekterade 

 byggnader. 



Nu har det invändts, att Merulius visst icke behöfver vara så sällsynt 

 i skogarna, men blott undandrager sig uppmärksamheten genom att i re- 

 geln hålla sig i myceliestadiet, hvarvid äfven den tränade fackmannen 

 icke utan stor svårighet kan skilja Meru//us-myceliet från andra svamp- 

 mycelier. Denna invändning dementeras på ett öfverraskande sätt af 

 det vackra fynd, som Möller (Hausschwamm-Forschungen. Jena, 1907) 

 gjorde vid Eberswalde för en del år sedan. Han fann där Merulius, 

 som troligen »förvildats» från svampsjuka hus i närheten, uppträda en 

 masse på en skogsparcell af 10 ars yta och i stor skala utbilda sina 

 karakteristiska fruktkroppar årligen från 1903 t. o. m. 1907. Beskrif- 

 ningen af denna il/erzj/nzs-fyndort, som också Mez studerat, är i hög 

 grad fängslande och för många frågor inom hussvampforskningen af 

 största värde. Fruktkropparna började utbildas i sept., nådde sitt maxi- 

 mum i november och ny fruktbildning pågick sedan om än svagare hela 

 vintern. Hymeniet utbildade sig dels på nedre delen af bokstammarna, 

 dels med förkärlek på själfva jordytan såsom en krusta. En dylik före- 

 komst af fruktificerande Merulius direkt på jorden har ref. iakttagit för 

 några år sedan invid en hussvampattackerad villa å Djursholm. Här 

 hämtade svampen tydligen sin näring från hyfvelspån och träaffall, som 

 under byggnadsverksamheten inblandats i jorden. 



Af allt detta framgår otvetydigt, att Merulius ingalunda har svårt att 

 fruktificera i det fria och så iögonenfallande är ju svampen i fråga, att den 

 svårligen skulle kunna undgå den uppmärksamme mykologen. Vi måste 

 alltså stanna vid, att den äkta hussvampen verkligen understundom, ehuru 

 ytterst sällsynt, förekommer spontant i skogen och där kan fruktificera, 

 men att den först sedan den innästlat sig i människans träbyggnader 

 vunnit sin nuvarande ofantliga spridning och först under > civiliserade» 

 förhållanden synes ha funnit sina optimala lifsbetingelser — precis som 

 så många andra af våra kulturväxter, ogräs och djurarter, både tama 

 och vilda. 



Frågan om äkta hussvampens vilda förekomst är icke minst därför 

 af stor vikt, emedan tvenne åsikter gjort sig gällande beträffande det 

 sätt, på hvilket våra byggnader bli infekterade: antingen är svampen 



