(82) 



bunden vid människoboningar och då är infektion blott tänkbar från 

 hus till hus resp. frän smittade timmerupplag, eller kan smittan inkomma 

 med spontant infekteradt virke direkt från skogen. Detta är naturligen 

 en fundamental fråga i hela hussvampkapitlet af så teoretisk, praktisk 

 som rent juridisk vikt att få klarhet uti. 



Nu har man emellertid ifrågasatt, huruvida den vildväxande Meriilius 

 verkligen är samma art, som den i våra träbyggnader vegeterande. Mor- 

 fologiskt har man visserligen ibland trott sig kunna fastställa en del 

 obetydliga skiljaktigheter i växtsätt, frodighet o. s. v., men därom torde 

 nog numera alla vara ense, att inga sådana morfologiska särmärken kun- 

 nat konstateras mellan den vilda och den »domesticerade» Mernliiis, att 

 de berättiga till uppställande af 2 skilda arter i vanlig mening. 



Falck, en af de senare årens mest framträdande forskare på detta 

 viktiga praktiskt-botaniska arbetsfält, har emellertid kunnat påvisa vissa 

 biologiska olikheter mellan de båda Merulierna, som åtminstone berättiga 

 till särskiljande af dem såsom i vissa afseenden mer eller mindre skarpt 

 differentierade biologiska raser, hvilka Falck kallar M. lacrymans dome- 

 sticiis och M. silvester. Hufvudskillnaden dem emellan ligger uti de båda 

 mj^celiernas olika förhållande till värme. M. domesticiis har sitt tillväxt- 

 optimum vid + 22 ^ C. och M. silvester vid + 26 °, vid h vilken tempe- 

 ratur M. domesticiis nästan helt inställer sin tillväxt. Dessa optimalpunkters 

 olika läge har faktiskt sedan visat sig tillnärmelsevis konstant vid andra 

 forskares efterundersökningar med andra vilda och domesticerade Meru- 

 //u.s-raser. Falck påpekar, att det är af stor praktisk betydelse att kunna 

 genom termostatkultur (hvars utförande närmare beskrifves hos Mez) 

 öfvertyga sig om, livilkendera rasen man har att göra med i det speciella 

 fallet, ity att M. silvester har vida mindre förstörelseenergi, i det den 

 angriper veden omkring 3 gånger svagare än M. domesticiis. 



När Falck emellertid på ofvannämnda grundval velat uppfatta de båda 

 Meriiliiis-fovmemsL som konstanta biologiska arter, så har han tyd- 

 ligen gått för långt. Det har nämligen lyckats Mez att genom under 

 loppet af flera månader sakta stegrad tempez-atur gradvis vänja M. do- 

 mesticiis (af ursprungligen +22° optimum) vid allt högre värmegrader, 

 så att Mez till slut efter fem månaders träning frambragt icke mindre 

 än tre från olika håll härstammande M. domesticns-raser, som visade 

 mycket liflig tillväxt ännu vid +27"^ C. Då det alltså lyckats vid arti- 

 ficiell kultur förskjuta dessa kardinalpunkter så väsentligt, så torde de 

 FALCK'ska biologiska arterna icke få tillmätas något större artberättigande, 

 utan komma vi nog sanningen närmast, om vi betrakta de båda Merii- 

 liiis-raserna. såsom en art, men väl medgifva, att de äro under vissa spe- 

 ciella växbetingelser delvis fysiologiskt differentierade former af samma 

 art, antingen sedan M. domesticiis är att betrakta som en domesticerad 

 form af en spontant vild M. silvester, eller denna senare som en »för- 

 vildad» form af M. domesticiis. De båda FALCK'ska namnen kunna ju bi- 

 behållas såsom varande till praktiskt bruk bekväma. 



Inom mykologien är det som bekant ingalunda ett okändt fenomen, 

 detta, att biologiska raser stundom kunna ()fverf(")ras i livarandra. Så 

 är ju exempelvis fallet inom en del urediné-arter samt synnerligen vackert 



