326 



upptar mera midten al" bladyecken. Noggranna undersökningar 

 af flera forskare, särskildt Brunner (l, 2) och Wydler (8), ha gif- 

 vit vid handen, att inflorescensgrenen är det verkliga axillära skot- 

 tet, att det stora, hinnartade skärmbladet utgör dettas första för- 

 blad och att vinterknoppen vid dess bas i själfva verket är en axil- 

 lär bildning åt inflorescensskottets andra förblad, hvilket såsom ett 

 litet fjäll omsluter vinterknoppen på dess motsatta, undre sida och 

 hvilket, pä grund af dess likhet med de öfriga knoppfjällen, länge 

 förblandats med dessa. 



Det är således klart, att lindens inflorescenser äro att betrakta 

 som axillära kortskottsbildningar frän årsskotten. Granskar man 

 ett blommande eller fruktbärande dylikt, så skall man finna, att 

 äfven den skenbara toppknoppen nästan regelbundet vid sin sida 

 är utrustad med en inflorescens, detta naturligtvis beroende på att äf- 

 ven denna vinterknopp, såsom ej äkta terminal, är till sin anlägg- 

 ning fullt identisk med de nedanför sittande. Fig. 1 framhåller 

 toppen af en normalt utvecklad, blommande, horisontel gren sedd 

 uppifrån. På ena sidan af densamma sitter ett vanligt blad. Mot- 

 satt detta synes (vid *) ett obetydligt utskott med ett ärr i spetsen, 

 utmärkande den plats, där den afdöda skottspetsen utgått. Emel- 

 lan denna och bladskaftet sitta dels en inflorescens, dels en kraf- 

 tig vinterknopp, den förra, såsom synes, ofvanför den andra, såle- 

 des på grenens inre sida. Nedanför inflorescensen kan dessutom 

 urskiljas ett långsträckt ärr (st) efter ett blad, hvilket synes stödja 

 densamma. Detta är märket efter den ena af bladets tidigt aflal- 

 lande slipler; på andra sidan af skottet, på bilden dold af det- 

 samma, har den andra stipeln haft sin plats. 



Jämför man nu denna bild af det typiska förhållandet med den 

 på bild 2 återgifna afvikelsen, så framgår med lätthet, hur denna 

 på naturligaste sätt bör tolkas. Vi återfinna där örtbladet, vinter- 

 knoppen och inflorescensen med slipelärret vid dess bas, allt på 

 sin vanliga plats. Däremot tillkommer en Ivåblommig inflorescens, 

 utgående från den bladet motsatta flanken. En närmare undersök- 

 ning ådagalade ock, all denna intog just den plats, där på ett nor- 

 malt byggdt skott ärret efter det afdöda lerminala inlernodiet har 

 sin plats. Ej heller kunde något sådant ärr återfinnas på någon 

 annan punkl, sa att del torde vara olvifvelaktigt, alt denna andra 

 inflorescens utgår renl lenninall. Della slyrkes äfven af följande 

 omständighet. Den to[)pslällda inllorescensen skiljer sig, såsom sy- 

 nes, från de vanliga axillära genom den lullständiga saknaden af 



