329 



halfdecimeteiiångt skäiml)lad, vid hvilkel blomställningsaxeln är 

 helt kort (blott till 4 nmi;s längd) vidvnxen. 



Hur skall nu denna inflorescens tolkas? 1 det förra skildrade 

 fallet mötte vi tvenne intill vinterknoppen sittande blomställningar, 

 i detta blott en. Det ligger då nära till hands att här tolka denna 

 enda som den normala, axillära, i hvilket fall hela bildningsafvi- 

 kelsen betydligt förenklades. Delta låter sig emellertid näppeligen 

 göra. Inflorescensens plats omöjliggör en dylik tolkning. Den ut- 

 går nämligen från just den punkt, där det vanligen afdöende topp- 

 internodiet skulle utgått, något som utan svårighet låter sig be- 

 stämma vid ett studium af orienteringen af vinterknoppen och dess 

 fjäll, och vid en jämförelse med de längre ned på skottet sittande 

 knopparna. Inflorescensens tolkning som rent terminal styrkes 

 äfven af den omständigheten, att något ärr efter toppinternodiet ej 

 kunde upptäckas. 



Det är emellertid tvenne saker, som möjligen skulle kunna tala 

 emot den framlagda uppfattningen, nämligen dels förekomsten af 

 det väl utvecklade skärmbladet på inflorescensaxeln, hvilket, som 

 vi sågo vid det först skildrade fallet, ej behöfver förekomma på en 

 terminal inflorescens, och dels saknaden af den andra, den axillära 

 inflorescensen. Hvad först den förra omständigheten angår, så be- 

 höfver ej blomskärmen här betraktas som ett af förbladen till ett 

 axillärt skott, utan kan mycket väl tolkas som ett kraftigt utvuxet 

 högblad på inflorescensaxeln. Vi ha ju redan sett, hurusom i gren- 

 spetsen förefunnits liksom en tendens hos bladbildningarna att ut- 

 växa och anta hinnartad konsistens. Det är dessutom en ingalunda 

 ovanlig företeelse, att inflorescensens högblad utbildas på detta sätt. 

 I litteraturen har sådant vid flera tillfällen beskrifvits, såsom af 

 Brunner (2), Malinvaud (4), Patouillard (5) och Wehmer (7). 

 Malinvaud har t. o. m. försökt sig på att under Tilia grandifolia 

 på denna afvikelse bilda en var. bracteolata. 



Likaså kan den anmärkningsvärda saknaden af axillär inflore- 

 scens utan större svårighet förklaras. Af vinterknoppens oriente- 

 ring är det nämligen tydligt, att det första förbladet, hvilket ej kan 

 återfinnas på knoppen, sammansmält med och ingår i den hinn- 

 artade, strutlikt hopvridna bildning, hvilken ofvan omnämndes så- 

 som hufvudsakligast uppkommen af bladet och dess ena stipel. 

 Detta eljest skärmbildande förblad har således förkrympt, och nå- 

 gon inflorescens finns (därför?) ej heller utbildad. Att tyda den en- 

 ligt min uppfattning terminala inflorescensens blomskärm som den 



