330 



axillära knoppens första röil)lad, är omöjligt, då den med 90° di- 

 vergerar från den ställning, som den i så fall skulle inta. Dess 

 ställning är däremot just den, som det nedersta högbladet på ett 

 terminalt blombärande skott borde intaga. 



Det synes mig således klart, att vi i såväl detta som det förra 

 fallet ha att göra med en pa långskotten rent toppställd inflore- 

 scens, således med en byggnadstyp, som helt och hållet strider emot, 

 hvad man hittills iakttagit hos T/Z/n-släktet. Hvad kan nu orsaken 

 till dessa bildningsafvikelser vara? Inga direkta yttre inflytelser 

 ha kunnat upptäckas såsom förorsakande desamma. Trädet var 

 nämligen fullt friskt, utan något angrepp af vare sig svamp eller 

 insekter. Här liksom i så många liknande fall måste skyllas på 

 »inre orsaker, som för närvarande ej kunna l)estämmas. Antyd- 

 ningsvis må blott framhållas, att individet, hvarpå de båda afvi- 

 kelserna anträffades — de sutto helt nära hvarandra på en och 

 samma gren — var synnerligen rikligt blommande. Det har äfven 

 redan framhållits, att i det första skildrade fallet den axillära in- 

 llorescensens frukter voro förkrympta samt att i det senare ingen 

 ordinär axillär blomställning kommit till utveckling, möjligen direkt 

 lillbakahållen genom dess skärmblads sammansmältning med ört- 

 bladet och den ena stipeln. På båda skotten i fråga hade dess- 

 utom en af de längre ned sittande axillära inflorescenserna tidigt 

 affallit, lämnande igengrodda ärr efter sig. Det kan därför vara 

 möjligt, att den rikedom på blombildande ämne, som i skotten 

 förefunnits, slagit ut i de terminala blomställningarna, då de på de 

 vanliga ställena hindrats att förbrukas. Det torde emellertid vara 

 säkrast, att blott med försiktighet yttra sig härom, särskildt som 

 äfven på andra skott underslundom förekommo märken efter af- 

 fallna inflorescenser, utan att terminalknoppen kommit till utveck- 

 ling. 



Naturligtvis blir följden af delta loi)pknoppens utväxande till 

 inflorescens en begränsning af skottet ifråga. Detta är ju ock den 

 normala orsaken till ett skotts begränsande; det hos linden eljest 

 förekommande är ett sekundärt sätt. Det ligger då nära tillhands 

 att fråga sig, om ej de föreliggande bildningsafvikelserna utmärka 

 återfall till en tidigare skoltbyggnadstyp inom rZ/za-släktet. Emot 

 ett sådant antagande talar afgjordt den i individets lif tidigt infal- 

 lande sympodiebildningen, hvilken uppträder redan efter första 

 året och långt, innan blomning kan ha inträdt störande i skott- 

 följden. Kj heller har jag kunnat finna något stöd därför i för- 



