Svensk Botanisk Tidskrift. 1908. Bd 2, h. 4. 



OM SJÄLFSTERILITETEN HOS RÖDKLÖFVERN 

 (TRIFOLIUM PRATENSE L). 



AF 



HERNFRID WITTE. 



Då det är fråga om att söka praktiskt förbättra eller förädla en 

 växtart, gäller det naturligtvis i första hand att söka klargöra de 

 vägar, man härvid har att följa. Kan ifrågavarande art själfbe- 

 fruktas, så kan man ju begagna sig af individualurval; kan den det 

 däremot ej, utan är själfsteril, ja, då måste man begagna sig af 

 andra utvägar för att komma till något resultat. När jag vid 

 Sveriges Utsädesförening fick hand om förädlingen af våra vall- 

 växter, blef därför en af mina första uppgifter, att utreda, huru man 

 skulle förfara vid förädlingen af vår viktigaste vallväxt, rödklöf- 

 vern [Trifoliiim pratense L.). Denna art uppgafs ju i litteraturen i 

 allmänhet vara själfsteril; ehuruväl mina undersökningar endast 

 än ytterligare bekräfta ett dylikt förhållande och således ej hafva 

 så mycket nytt att uppvisa, torde de väl ändock kunna vara af 

 intresse att offentliggöra, då de i viss mån komplettera föregående 

 forskningar. 



Innan jag går att närmare redogöra för mina försök, vill jag i 

 korthet omnämna förut gjorda undersökningar. Redan Darwin 

 påpekar (I, p. 107), att rödklöfvern är fullständigt själfsteril; vid 

 af honom utförda försök (II, p. 350), lämnade 100 blomhufvuden 

 af medelst nät isolerade individ ej ett enda frö, under det att 100 

 blomhufvuden af närstående af humlor besökta individ utbildade 

 enligt beräkning 2,720 frön. De Vries (I, p. 939) omnämner, att 

 då han i ett boningsrum, till hvilket några insekter ej hade till- 

 träde, odlade rödklöfver, utvecklades rikligt med blomhufvuden, 



