392 



ur stäpp vegetation framgångna »svarta jorden» (tchernosjom) t. ex. 

 i Westpreussen, där den ännu hyser Stipa pennata och capillata 

 samt Adonis vernnlis (Scholz p. 145), härstamma från sul)horeala 

 stäpp-öar, sålunda utgöra ett slags fossil från denna tid. Hvad 

 Å7/pa-förekomsten vid Asaka angår, öfverensstämmer här jordmånen 

 fullständigt med beskrifningarna af stäppernas tchernosjom och de 

 prof af densamma jag sett. Det svagt leriga gruset var infiltreradt 

 med svarta, till sin konsistens smöriga humusämnen, hvilka aftogo 

 i massa neråt. Till 20 — 25 cm. djup voro de så ymniga, att jorden 

 (jmfr p. 52) kunde kallas grusbhuidad mylla, men humusämnesin- 

 filtrationen fortsatte ännu ett stycke. Vid Stenstorp har jag sett 

 moränlerkullar, där liksom i stäppens leror humusämnesinfiltratio- 

 nen var ännu betydligare. 



En annan form af »Relictenböden» finnes kanske i form af 

 subbo reala dyner. I stäpper och öknar är dynbildning en kon- 

 stant företeelse, om öfverhufvudtaget marken kan lämna material 

 till flygsand. Och i det kontinentala Europa kan området för na- 

 turlig flygsandsbildning sträcka sig långt in i de till stäppen och 

 pusztan stötande skogsregionerna. Det är sålunda möjligt att Syd- 

 sverige under subboreal tid äfven i inlandet haft dyner. Men hvad 

 de nuvarande svenska »lefvande» flygsandsfälten angår, vet man 

 med bestämdhet om de flesta, att de äro mycket unga, och känner 

 äfven ej sällan orsaken — någon form af människans ingripande 

 — till deras uppkomst. Ha sålunda subboreala dyner funnits, måste 

 de sedermera under den subatlantiska perioden ha blifvit bundna 

 och skulle nu vara fossila. 



Konstaterandet af sådana skulle vara af ett synnerligen stort in- 

 tresse. Men felkällorna flöda vid hithörande .studier. Endast det 

 att en dyn är skogklädd, visar ingalunda att dynen uppkommit i 

 ett klimat af en annan art än det, i hvilket den bundits. Det linnes 

 nämligen en del skogtäckla dyner, hvilka bevisligen såväl uppkom- 

 mit som bundits i historisk tid. Några förekomster af gammal 

 flygsand, som möjligen är af subboreal ålder, omnämnas emeller- 

 tid i det följande närmast för alt rikta uppmärksamheten på pro- 

 blemet. 



Gotska Sandön är kriiiggärdnd af en hög och mäktig randdyn, 

 hvilken som en kolossal ringvall går rundt större delen af ön. Ytan 

 af denna randdyn är kal, och llygsanden vandrar flerstädes lång- 

 snmt in öfver läsidan. I sen tid har emellertid dynen, åtminstone 

 öfver vissa sträckor, varit bunden nf tallskog, och den egentliga 



