394 



af reslig, mossig tallskog, här och där med enstaka krypvi- 

 den, fårsvingel etc. — — Under sandlagret, som ofta har en röd- 

 gul anstrykning, följer ett 1 meter mäktigt torflager. Detta består 

 i öfre delen af starkt hoppressad, tradig tufdun, som lätt låter dela 

 sig likt glimmer i tunna blad, nedåt af väl förmultnad björktorf.» 



Kanske björktorfven är boreal och tufdunstorfven atlantisk? I 

 så fall vore säkerligen flygsanden subboreal. 



Högbom häri Svenska Turistföreningens Årsskrift för 1901 skildrat 

 ett litet vattensystem med en ganska säregen hydrografi, som kom- 

 mit till utbildning mellan åskullarna i de mäktiga glaciofluviatila 

 bildningarna söder om Dalälfven i Gustafs socken. Dalarna. En 

 källsjö, Mossbysjön, afbördar sig om vårarna det öfvertlödande 

 smältvattnet genom en bäck, som genomlöper ett pärlband af tätt 

 intill hvarandra liggande småsjöar, innan dess vatten i den yttersta 

 af dessa, Linsjön, försvinner i sanden för att på lägre nivåer fram- 

 komma som källsprång. Samma lösa, lätt genomsläppande sand- 

 och grusarter, hvilkas yta under öfversvämningstiden impregneras 

 med ett fint mosediment, råda vid mellansjöarna, hvadan deras vat- 

 tenstånd, som strax efter snösmältningen är högst betydligt, under 

 sommarens lopp sjunker till ett minimum. Genom bäckens uttorkande 

 komma de att sakna såväl af- som tillopp. Strandvegetationens 

 fördelning och utveckling — mina studier härleda från 19 --7,, 04 

 och 19 77 06 — kommer härigenom att ställa sig rätt egendomlig. 



Barrskogen rycker med mer eller mindre distinkt gräns fram till 

 den normala högvattenslinjen. Den del af sjöbottnen, som först 

 fram på sommaren hinner torrläggas och som under hösten åter 

 kommer under vatten, är klädd med mattor af Junciis supinus, 

 liulliarda aquatica, Scirpiis acicularis etc. Mellan skogen och dessa 

 vattenväxter ha vi en zon, som lorrlägges, i den mån vårfloden sjun- 

 ker undan. Den del af vegetationsperioden, under hvilken denna 

 zon ligger ofvan vatten, är för kort alt tillåta hydrofytsamhällen 

 att komma till utbildning på den genomsläppande grunden. I stället 

 växer en märklig Ibrmalion, en slags .4_7/-o.s//.s-släpp, bildad af ^4(//'o- 

 .s7/.s- slolonifcrd, vuUjaris och canina i rikliga eller ymniga exemplar, 

 hvars matta ej fullständigt läcker underlaget. Mot sjöslranden är 

 den uppblandad med Alopecunis geniciilalus och Junciis biifoniiis: 

 mot skogen öfvergår den i en smal, xerofytisk zon, en laOied med 

 flera Cladonia-arter samt Bceomyces rosens. 



Linsjöns egenskap af samlingsbassäng gör, att vårfloden når mycket 

 högt, vanligen uj)p Ull 13 meler öfver bottnen. Då emellertid vattnet 



