402 



alldeles försvunnit. De senare växa på grus eller sand, öfvergångs- 

 former pa hällmark, men med mera lösa kalkstenar, nämligen, som 

 Hesselm.w p. 119 framhållit: »fliskalk, refkalk, vissa former af 

 krinoidékalk, bituminös och märglig ostracodkalk samt märgelskif- 

 fer.» Det torde väl knappast lida något tvifvel. att ej ett torrt och 

 varmt klimat skulle inom denna serie medföra en förskjutning al 

 de glesa typerna öfver de mera slutna typernas område. Och det 

 är detta jag antager ha ägt rum under subboreal tid. Ett neder- 

 bördsrikt kyligt klimat skulle verka i motsatt riktning. 



Men det är ej blott i den ökade utbredningen af dylika extrema, 

 i vår nuvarande växtvärld sällsynta vegetationstyper, såsom dessa 

 Stipa-h-dcknr, hällmarker etc, som vi få tänka oss att den subbo- 

 reala tidens klimat resulterat. I nästan alla våra formationer in- 

 trädde omhvälfningar och förskjutningar till de xerofila elementens 

 favör. Direkt observationsmaterial öfver dessa subboreala förskjut- 

 ningar i kärr, mossar och sjöar finnes, som förut framhållits, i till- 

 räcklig mängd i våra torfmossar, men genom att studera det in- 

 flvtande, tillfälliga varma och torra somrar i nutiden utöfva på 

 hvarje särskild formation eller grupp af formationer, kan man äfven 

 för andra växtgrupperingar få en inblick i det antagliga förloppe 

 af dessa subboreala förskjutningar. 



Åren 1901 och i vissa delar af landet äfven 1904 utmärkte sig 

 för mycket varma och relativt nederbördsfattiga somrar. Af åtskil- 

 liga pollakanta växter utdogo exemplar massvis på grund af ut- 

 torkning. Företrädesvis kunde man iakttaga detta på berghällar- 

 nas grunda jord och i solexponerade lägen. Stundom dukade hela 

 växtsamhällen eller betydliga partier af sådana under på dylika lo- 

 kaler. Sommaren 1902 kunde man i södra Uppland iakttaga, huru 

 i bergstopparnes litho- och chasmofytiska samhällen hela gräs- och 

 örttufvor samt tallarna och enarna, mera sällan granarna, stodo 

 torra och döda, utan att de kunnat återupplifvas af denna kyliga 

 sommars rika nederbörd. År 1904 stodo redan i början af augusti 

 i Uddevalla-trakten de låga ekbestånden, som här äro synnerligen 

 vanliga på klippornas sluttningar, med fullständigt afvissnade och 

 bruna blad. Gifvetvis måste en hel sådan rad af somrar, af hvilka 

 blott en enda kan uttorka sådana mängder af växter, medföra de 

 mest omfattande förskjutningar i vegetationens fördelning på berg- 



' Wahi.knhkho liar i Flora upsaliensis p. 42 en sMan notis om Bronms teclorum : 

 »dum a.'.stas nimlum sicca eum iion destruat sicuti anno 1818.» 



