408 



material är dock ännu föga studeradt. och vi kunna därför icke 

 närmare ingå på delta kapitel. 



I öfverensstämmelse med hvad jag påpekade angående studiet af 

 osedvanligt torra och varma vegetationsperioders inflytande på vår 

 växtvärld, skulle jag dock vilja pointera, hvilka många och intres- 

 santa synpunkter kunde afvinnas ett motsvarande studium af växt- 

 världens reaktion mot osedvanligt våta och kalla vegetationsperioder. 

 Så vill jag påminna om Fliches alltför litet uppmärksammade 

 undersökning öfver en sådan period — 1878 — 79 — i Frankrike, där 

 regndagarnas antal steg från genomsnittsvärdet 185 till 264 för år, 

 utan att, hvilket har stor teoretisk betydelse, årets nederbörds- 

 summa undergick någon motsvarande stegring. Bland annat visade 

 det sig, att flere xerofyter icke fruktificerade, medan meso- och 

 hygrofyter ej blott yppigt utvecklade sig, utan äfven förstorade sitt 

 område på xerofyternas bekostnad. 



Dessutom skulle jag vilja framhålla, huru en hel del företeelser 

 i vår växtvärld visa, att den nordväst-europeiska flora, som mot 

 det inre Tyskland finner sin sydostgräns, i den mån det insulära 

 nordsjöklimatet upphör att göra sig gällande, under den subatlan- 

 tiska perioden ryckte längre in mot öster i vårt land än hvad nu 

 är fallet. För relikterna från detta framryckande gäller samma re- 

 sonemang, som i det föregående fördes om boreala och subboreala 

 relikter. För en del kan detta framryckande redan ha ägt rum 

 under atlantisk tid, men särskildt med hänsyn till det subboreala 

 klimatets verkningar är det mera aktualistiskt att tolka dem som 

 subatlantiska. Som en sådan relikt från ett subatlantiskt framryc- 

 kande, eventuellt redan anliciperadt af den atlantiska perioden, så- 

 som jag förut (Sernandeh, Litorinaliden p. 370) sökt göra troligt, 

 skulle jag vilja framhålla Erica-mossen vid Hockelbrokällan på 

 nordöstra Tiveden. Den öfre c:a O, g meter mäktiga torfven hvilar 

 också på ett stubblager, fortsättande ut på den tillstötande Östra 

 Laxsjöns botten, hvilket måste anses härröra från den subboreala 

 perioden. Hela denna association af bland annat 

 Alniis c/lntinosa Mijricd (iiile 



Drosera intermedid Xdtihccium ossifrdf/uiu 



Erica Telrali.v Polamoc/eton polijyoni/oliiis 



Lycopodiuin iniii}(l(tliim Hlujiichospora alba 

 Moll nia coerulea fiisca 



är rent västsvensk; redan i Skaraborgs län förekommer den en- 

 dast sparsamt och fragmentariskt. 



