413 



sina aquilonara relikter p. 10, dass ZNvischen die Periode der diluvialen 

 Thaliiletscher iind die Gegenwart eine Periode mit warmen troc- 

 keneii Sommern eingeschoben war, in welcher sich die erwähnten 

 Ptlanzen iiber die niedere Hiigelregion — verbreiteten», och p. 11, 

 att dä in den östlichen Alpen klimatische Verhältnisse herrschten, 

 wie sie derzeit in der Umgebung des Schwarzen Meeres i)eol)achtet 

 werden '. 



Relikta förekomster af stäppväxter och xerotermer ha sedermera 

 påvisats för en mängd andra punkter af Europa. Så kunna fram- 

 hållas JÄNXiCKES undersökningar öfver den märkliga stäppfloran 

 kring Mainz och Briqiets omfattande studier öfver les colonies 

 xerothermes» i Västalperna. Men som redan antydts, om tidpunk- 

 ten eller tidpunkterna för »stäpptiden äro växtgeograferna, om vi 

 nu endast hålla oss till dem, föga ense. Engler (1901) och Drude 

 {1902) antaga, att vi dels haft en interglacial, dels en post- 

 glacial stäpptid. Loew och Kerner tänkte sig, som nämndt, en 

 postglacial invandring, och till samma resultat kommer Briqlet. 

 Hvar i postglacial »stäpptiden» faller, uppfattas dock olika. De 

 llesta anse, att den kommer omedelbart efter tundratiden och 

 omedelbart före skogstiden, men det har äfven framkastats t. ex. 

 af Jerosch p. 149, att den skulle vara samtidig med den boreala 

 perioden i den skandinaviska Norden. 



Olikheten i dessa tidsbestämningar bero närmast på, att de resp. 

 forskarne dels utgått från olika geologiska aflagringar såsom mot- 

 svarigheten till sina resp. perioder, dels frän olikartade ålderstolk- 

 ningar af samma atlagring. Kerner ansåg Höttingerbreccian med 

 dess utprägladt sydliga Rhododendron ponticum-f[oTR som postglacial: 

 nu tolkas denna allmänt som interglacial. I de centraleuropeiska 

 lössaflagringarna med deras framförallt genom Xehrinc; undersökta 

 stäppfauna har man sökt motsvarigheten till »stäpperioden», men 

 dessa bildningar ha visat sig vara af mycket olika ålder: inter- 

 glaciala, samtidiga med den sista nerisningen och postglaciala. De 

 enda extraskandinaviska torfmossundersökningar, man haft att i 

 detta hänseende stödja sig till, skulle vara Werers från nordvästra 

 Tyskland. Denne tror sig ha i den af lämningar efter ljunghedar 

 och skogar markerade skillnaden mellan Jiingerer och 5>Alterer 

 Moostorf» funnit motsvarigheter till den torra period under ancylus- 

 tidens sista del, för hvilken jag från det Blyttska schemat lånat 

 namnet den boreala perioden. Detta torde väl också vara det 

 enda direkta paleontologiska belägg, som användts för identifie- 



