415 



liga växter ha ryckl upp mot noidväsl. Det är därför möjligt, att 

 i de xeroterma kolonierna ingå element, som kommit till de resp. 

 platserna under en period motsvarande den boreala, kanske ock 

 den subarktiska stäpptiden. Men i anslutning till den aktualistiska 

 åskådning, som i det föregående utvecklats vid resonemanget om 

 de västgötska .S7/pa-kullarna, anser jag det emellertid vara betyd- 

 ligt mera sannolikt, att de xeroterma samhällena som helheter äro 

 relikter från den sista af de torra perioder, som drabbat området- 



Och det vore i högsta grad egendomligt, om ej den period, som i 

 norra Europa visat sig ha utöfvat ett så kolossalt inflytande på 

 växtvärlden speciellt i fråga om xerotermernas positiva förskjutnin- 

 gar, äfven skulle ha gjort sig högst märkbar i de centrala delarna. 

 Direkt talar också i viss mån härför såväl de xeroterma kolonier- 

 nas natur som en del torfmossars byggnad. 



Om man granskar beskrifningarna öfver de xerotermiska kolo- 

 nierna, blir man öfverraskad öfver mängden af xerotermiska arter, 

 som sammanslutit sig på hvarje fläck, och huru litet sprängda de- 

 ras bestånd uppträda. Jag väljer t. ex. ur högen de i årets första 

 häfte refererade Scholzska undersökningarna öfver Västpreussens 

 Stipa-hackar samt stäppformationerna kring Mainz (Jänxicke). Eller 

 man må läsa Briquets skildringar af, huru de 106 arter af medi- 

 terran och pontisk typ, han uppdagat i alpdalarna mellan Arve 

 och Genfer See, ge fullkomlig karaktär åt de solstekta klipporna 

 på de »lisiéres , som här stryka fram i NW — SO. Det är med 

 detta starkt fysionomiska framträdande af xerotermerna öfver vida 

 områden, hvilkas nuvarande klimat icke kan förklara deras upp- 

 trädande, inför ögonen, som BniguET säger: »La période xérother- 

 mique a eu certainement sur la composition actuelle des formations 

 végétales en Europé une influence aussi grande que la ou les péri- 

 odes glaciaires.» 



De omfattande och noggranna studier, som Weber ägnat de 

 nordvästtyska mossarna, ha gifvit honom följande generella profil 

 för högmossarne (t. ex. 1904 p. 2): 



a) Jiingerer Sphagnumtorf 



b) Grenzhorizont 



c) Älterer Sphagnumtorf 



d) & e) Ubergangshorizonte 



f) Bruchwaldtorf 



g) Schilftorf 



h) Sand-, Lehm- öder Tonschichten. 



