416 



Då Wkheh söker parallellisera denna lagerlöljd med den sydskan- 

 dinaviska, tager han som utgångspunkt gränshorisonten b). Denna 

 betecknar enUgt honom »die Stillstandsperiode der Hochmoorbildung» 

 (1904 p. 31, hvilken han (1899 p. 18) karaktäriserar sålunda: »Zur 

 Zeit der Entstehung des Grenztorfs aber war das KHma wärmer 

 und trockener, sodass die Torfmoose nur spärlich bei uns gediehen 

 und die Hochmoore sich mit WoUgräsern und Heide stellenweise 

 sogar mit Wald iiberzogen. Före och efter denna tid skulle kli- 

 matet varit nedcrbördsrikt, och härunder bildades de två omgifvande 

 mäktiga Sphagnumtorf-l)äddarna. Själfva stilleståndsperioden skulle 

 då enligt Webkr motsvara slutet af vår ancylustid och den föl- 

 jande försumpningen stå i samband med de ändrade klimatiska 

 förhållanden, hvilka litorinasänkningen måste medföra. — Jag kan 

 icke fullständigt vara med om denna parallellisering, utan måste, 

 då redan de svenska mossarnas litorinatidsbildningar innehålla tyd- 

 liga motsvarigheter till alla dessa tre lager a), b), och c) (jämte d), 

 förlägga ancylustidens bildningar djupare ned i de Weberska mos- 

 sarna, så att f) Bruchwaldtorf (med e) skulle motsvaras af våra 

 boreala lager, samt antaga subboreal ålder för hans gränshorisont 

 b) och resp. subatlantisk och atlantisk för de omgifvande lagren a) 

 och c) (jämte d). Är denna min åskådning riktig, skulle sålunda 

 de tyska torfmossarna äga en motsvarighet till Nordens subboreala 

 period och därmed en fast punkt vara gifven för dennas eventuella 

 konnexion med kontinentens xeroterma period. 



Det saknas ej i skildringar från andra tyska torfmossar ganska 

 tydliga anknytningar till den af Wi:bf:h påvisade lagerföljden med 

 dess subboreala gränshorisont, men dessa ligga såsom t. ex. de af 

 H. DiKDERiCMS beskrifna mecklenburgska mossarna så pass nära 

 WivBERs undersökningsområden, att de för oss erbjuda mindre in- 

 tresse. Af betydligt större värde för frågan om, hur djupt in i kon- 

 tinenten detta Nordens torra klimatskede kan spåras, erbjuda W. 

 SiKATSCHEi I s skildringar från guvernemenlel Nowgorod. 



Klart öfverensstämmande med nordiska förhållanden äro de 

 postglaciala växlingarna i Bologojesjöns vattenstånd, sådana som 

 Sukatscheff skildrat dem. Då vid sjöns strand ett stubblager 

 ligger undej" ett torf- och sandskikt med Scirpiis huiistris, måste 

 den till en lid ba varit inskränkt till sin utbredning. Denna tid 

 kan enligt min tanke ej gärna vara annan än den subboreala. 

 Särskildt betydelsefullt är nändigen SrKATS(;ni:iis iramhållande (p. 

 11) 'zu gunsten eines etwaigen Wechsels des Klinias», alt stubblag- 



